КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа №367/9708/21                                                      Головуючий у 1 інстанції: Линник В.Я.

провадження №22-ц/824/5573/2023                                            Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 квітня 2023 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лісова 35» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за внесками за утримання та обслуговування багатоквартирного будинку,-
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2021 року позивач ОСББ «Лісова 35» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,9 кв.м.
Вказував, що 23 січня 2019 року рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_3 , створено ОСББ «Лісова 35».
Рішенням ОСББ «Лісова 35», оформленого протоколом від 22.11.2020 року №2/2020, затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території в таких розмірах: з житлових приміщень - 6,20 грн за кв.м загальної площі житлового приміщення, з нежитлових приміщень - 3,10 грн за кв.м загальної площі нежитлового приміщення, з приміщення комерційного призначення - 9,30 грн за кв.м загальної площі приміщення комерційного призначення.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно внески обов`язкових платежів на управління або утримання багатоквартирних будинків та інші послуги належної якості за обґрунтованими цінами, але свій обов`язок не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.10.2021 року у нього утворилась заборгованість на загальну суму 4 721 грн 80 коп.
Тому, просив стягнути з відповідача заборгованість за внесками на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4 721 грн 80 коп., інфляційні нарахування у розмірі 161 грн 49 коп., 3 % річних, судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Лісова 35» заборгованість за внесками за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 4 271 грн 80 коп., інфляційні нарахування у розмірі 161 грн 49 коп. та 3 % річних у розмірі 58 грн 99 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Лісова 35» судовий збір у розмірі 2 270 грн.
В решті позову відмовлено.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування скарги вказує, що позивач не довів законність стягнення з відповідача коштів на утримання будинку і прибудинкової території шляхом подачі належних і допустими доказів, не довів, що має у своєму користуванні чи на балансі прибудинкову територію і має право її обслуговувати, так само, як і не довів, що фактично несе витрати на утримання будинку у розмірі, визначеному долученим до позовної заяви кошторисом.
Вважає, що судом першої інстанції помилково не було надано належної оцінки таким доказам, як індивідуальна податкова консультація та кошторис діяльності ОСББ на 2021 рік, що призвело до ухвалення неправильного судового рішення.
Зазначає, що ні відповідач, ні суд, не мають можливості здійснити правильні розрахунки площ, а відтак встановити правильність кошторису, яким обґрунтовано тариф 6, 20 грн для 1 м.кв. житлового приміщення, оскільки для проведення розрахунків матеріали справи не містять відповідних документів, які мають бути подані позивачем.
Також вказує, що судом не надано належної оцінки й цим доказам, що призвело до ухвалення незаконного і несправедливого судового рішення, оскільки внести співвласників багатоквартирного будинку розраховуються таким чином:
1.      визначаються річні витрати на утримання будинку;
2.      річні витрати діляться на площу всіх житлових та нежитлових приміщень будинку;
3.      визначається розмір внеску, виходячи з 1 м. кв. площі житлового/нежитлового приміщення.
Таким чином, правильне визначення площі всіх житлових та нежитлових приміщень будинку є необхідним для правильного визначення оплати за утримання будинку та розподілу витрат між співвласниками.
Вказує, що з наданих позивачем доказів не можливо встановити, за які саме комунальні послуги повинен сплачувати відповідач, в якому розмірі, з чого складається заборгованість, нарахована позивачем, яка складова тарифу, за яким було нараховано цю заборгованість.
Вважає, що судове рішення в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат також підлягає скасуванню.
Крім того, зазначає, що оскільки кошторис ОСББ містить тариф для житлових приміщень 6,20 грн за 1 м. кв., проте такий не визначено для кожного будинку окремо, а площі двох будинків складено та зазначено в кошторисі як одну площу, не видається можливим встановити, який окремий облік доходів і витрат щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває на обслуговуванні ОСББ окремо.
Проте, суд першої інстанції помилково не врахував зазначених обставин, які свідчать про незаконність стягнення позивачем з відповідача коштів на утримання будинку та прибудинкової території у зазначеному розмірі.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на невідповідність встановленого тарифу надаваним послугам та площам приміщень, оскільки такий тариф визначений рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирних будинків та є обов`язковим для всіх співвласників. Вказував, що оскільки відповідач не сплачував належні внески на утримання будинку та прибудинкової території та допустив утворення заборгованості перед ОСББ «Лісова 35», тому були підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних.
Також, суд не прийняв до уваги клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви у зв`язку з відсутністю у представника права на підписання такої заяви, про визнання доказів недопустимими, та заяву про невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України, оскільки такі питання були вирішені судом при відкритті провадження по справі.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 68,9 кв.м, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.12.2021 року №291714387 (а.с.11-12).
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, житловий будинок АДРЕСА_5 перебуває на балансі та обслуговуванні ОСББ «Лісова 35».
Загальними зборами ОСББ «Лісова 35» на 2021 рік встановлено тариф на обслуговування будинків та прибудинкової території в розмірі 6,20 грн за кв.м для житлових приміщень, що підтверджується копією протоколу загальних зборів ОСББ «Лісова 35» від 22.11.2020 року №2/2020.
Згідно зі ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визначення порядку сплати, переліку га розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, є обов`язковим для всіх співвласників.
За ст.16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.
Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний в тому числі виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.
Таким чином, відповідач повинен був сплачувати встановлені рішеннями загальних зборів ОСББ «Лісова 35» платежі, однак своєчасно і в повній мірі цього не робив, у зв`язку з чим за період від 01.01.2021 року до 31.10.2022 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 4271 грн. 80 коп. (68,9 кв.м*6,20 грн*10 міс.).
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога ОСББ «Лісова 35» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за внесками за утримання будинку та прибудинкової території підлягала до задоволення.
Щодо посилань на невідповідність встановленого тарифу надаваним послугам та площам приміщень, то суд їх не взяв до уваги, оскільки дійшов вірного висновку, що такий тариф визначений рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирних будинків та є обов`язковим для всіх співвласників.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач не сплачував належні внески на утримання будинку та прибудинкової території та допустив утворення заборгованості перед ОСББ «Лісова 35», то були підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних.
При цьому, посилання відповідача на заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, суд вірно вважав безпідставними, оскільки така заборона стосується неустойки, яка визначена ст.549 ЦК України, тоді як індекс інфляції та 3 % річних, передбачені ст.625 ЦК України, не є неустойкою, в розумінні ст.549 ЦК України.
Щодо клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви у зв`язку з відсутністю у представника права на підписання такої заяви, про визнання доказів недопустимими, та заяву про невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України, то суд теж прийшов до вірного висновку, що воно також не заслуговує на увагу, оскільки такі питання були вирішені судом при відкритті провадження по справі.
За п.24 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 року №1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи. 
Пунктом 26 цього Положення визначено, що електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС. Згідно з п.27 Положення до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.
Таким чином, позовна заява з усіма доданими до неї документами скріплені електронним цифровим підписом представника позивача та була прийнята до уваги судом.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
  п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:                        

Судді: