П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/6761/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
17 квітня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду  в якому просив: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплати у день звільнення індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 з одночасною компенсацією сум податку доходів фізичних осіб;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2022 позов  задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні: невиплати у день звільнення індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно у сумі 87 058,90 грн 90 коп. (з відповідними відрахуваннями загальнообов`язкових платежів).
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки грошової компенсації за речове майно - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок і такий було проведено лише 27.05.2022, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а відтак, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу такий заробіток.
Водночас сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму виплачених грошових компенсацій за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, тому судом застосовано до цих правовідносин принцип співмірності.
Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на суму невиплачених індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.
При цьому компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця та носить одноразовий характер, а тому відсутні підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки грошової компенсації за речове майно.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких: позивач просить скасувати рішення в частині зменшення суми виплати та прийняти нове, яким зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток в повному розмірі, а відповідач просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що розрахунок суми середнього заробітку є дискреційним повноваженням відповідача. Зменшуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд практично нівелює відповідальність відповідача, що може в подальшому призвести до повторних дій з його сторони в подібних правовідносинах з іншими військовослужбовцями та порушень законодавства.
Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що норми Кодексу законів про працю України не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.
Зауважено, що на час звільнення позивача спору про розміри належних йому (нарахованих) сум грошового забезпечення не існувало, право на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 01.03.2018 позивачу було встановлено судовим рішенням.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, який ідентичний апеляційній скарзі відповідача та в якому вказано, що на дані правовідносини не розповсюджуються норми законодавства про працю.
Також відповідач просить врахувати обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те що відповідач є державним органом і його фінансування здійснюється з державного бюджету, відсутність спору на день звільнення та зменшити розмір середнього заробітку, встановленого рішенням суду першої інстанції. 
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 02.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 29.03.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Призначено справу до апеляційного розгляду на 11.04.2023 о 09:30 год.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили суд задовольнити її повністю, а також заперечили проти апеляційної скарги.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив суд задовольнити її повністю та заперечив проти апеляційної скарги позивача.
В судовому засіданні 11.04.2023 протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Згідно з витягом з послужного листа ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2018 № 244 у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "й", з 13.10.2018 виключений із списків  о/с військового комісаріату. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 560/381/20, яке набрало законної сили, визнано необґрунтованою відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.12.2019 № 23 на звернення ОСОБА_1 щодо виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік; визнано необґрунтованою невиплату ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 вирішити питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за  невикористані ним календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2017 по дату звільнення зі служби, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 02.07.2020 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік шляхом банківського переказу коштів у сумі 10689,63 грн на картковий рахунок позивача.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 560/6807/20, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 07.04.2021 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 4798,50 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 560/8126/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у виплаті грошової компенсації за належне до видачі та не отримане під час служби ОСОБА_1 речове майно,  викладену в листі від 25.03.2021 № 13/1451; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести нарахування та виплатиту ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане ним під час служби речове майно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого ним під час проходження служби речового майна. 
На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 23.02.2022 грошову компенсацію за неотримане під час служби речове майно у сумі 2210,26 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 560/6484/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з врахуванням виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та виплатив 27.05.2022 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 77572,36 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявами щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, однак у вказаному листами від 27.06.2022 № 6/1951 та від 06.07.2022 № 9/2/6809 відповідач відмовив.
Позивач, уважаючи, що має місце факт порушення відповідачем його прав та інтересів у частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні з військової служби, звернувся до суду із цим позовом.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XI) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Разом з тим, Законом № 2011-XI не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.
У постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони, законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Положенням частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми.
Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 з 13.10.2018 виключено із списків особового складу військового комісаріату, однак на день звільнення з позивачем не проведеного повного розрахунку, у зв`язку із чим йому не виплачено всіх належних сум грошового забезпечення.
У свою чергу, належні позивачу до виплати суми здійснені відповідачем наступним чином: 
- 02.07.2020 кошти у розмірі 10689,63 грн - грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2017 по 2018 рік;
- 07.04.2021 кошти у розмірі 4798,50 грн - індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;
-  23.02.2022 кошти у розмірі 2210,26 грн - грошова компенсація за неотримане під час служби речове майно;
- 27.05.2022 кошти у розмірі 77572,36 грн - індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Отже відповідач провів повний розрахунок з позивачем після його звільнення зі служби поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що  наявні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплати у день звільнення позивача індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за речове майно, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.
Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок і такий було проведено лише 27.05.2022, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а відтак, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу такий заробіток.
Стосовно обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100), що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Так, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2022 № 9/2/7952 розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 367,41 грн (11206,00 грн + 11205,75 грн / 31 день + 30 днів).
Позивачем заявлено період затримки при звільненні з 14.10.2018 (першого дня після дня звільнення) по 26.05.2022 (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок). 
Відтак період затримки розрахунку при звільненні складає 1321 календарний день.
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби складає 485348,61 грн (367,41 грн х 1321 календарний день).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в порівнянні із загальним розміром проведених позивачу після звільнення виплат у розмірі 95270,74 грн, розраховану вище суму 485348,61 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму виплат, проведених із позивачем.
Згідно з висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, суду необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.08.2020 у справі № 400/3151/19, від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.
Аналогічні висновки були застосовані Сьомим апеляційним адміністративним судом, зокрема, у постанові від 01.02.2023 у справі № 600/2610/22-а.
При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму виплачених грошових компенсацій за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, а тому наявні підстави для застосування до цих правовідносин принципу співмірності.
Суттєвим у цій справі є те, що належні позивачу виплати не були здійсненні однією сумою, а тому необхідно визначити істотну частку кожної з проведених виплат по відношенню до зазначеної вище суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме:
1)  істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,02 (10689,63 грн / 485348,61 грн), тобто суму виплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 4607,32 грн (367,41 грн х 0,02 х 627 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);
2) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,009 (4798,50 грн / 485348,61 грн, тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 2992,55 грн (367,41 грн х 0,009 х 905 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);
3) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,004 (2210,26 грн / 485348,61 грн, тобто суму виплаченої грошової компенсація за неотримане речове майно поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 1803,25 грн (367,41 грн х 0,004 х 1227 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);
4) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,16 (77572,36 грн / 485348,61 грн, тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення із базовим місяцем січень 2008 року поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 77655,78 грн (367,41 грн х 0,16 х 1321 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).
Враховуючи принцип справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 87058,90 грн (4607,32 грн + 2992,55 грн + 1803,25 грн + 77655,78 грн) з урахуванням істотності часток недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.
Стосовно доводів апелянта про помилковість розрахунків колегія суддів зазначає, що з врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути розрахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.
Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.
Таким чином суд першої інстанції вірно вирішив, що позов підлягає задоволеною в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2018 по 26.05.2022 включно у сумі 87058,90 грн.
Щодо виплати компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2020 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У справі № 240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічні висновки сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 де вказано, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
В подальшому аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21.
Враховуючи наявність факту невиплати позивачу належно обрахованої суми грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки з 2017 року по 2018 рік суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати такої компенсації з 2017 року по 2018 рік.
Тобто у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати позивачеві суми грошової компенсації за дні невикористаної  додаткової відпустки, він має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних сум доходів.
Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі № 822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17.
При цьому індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати. 
У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20).
Стосовно доводів апелянта -  відповідача про те, що на час звільнення позивача спору про розміри належних йому (нарахованих) сум грошового забезпечення не існувало, право на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 01.03.2018 позивачу було встановлено судовим рішенням слід вказати наступне.
Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 за № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
У постановах від 10.04.2019 у справі № 686/13725/17, від 19.02.2020 у справі № 826/12938/16 Верховний Суд зазначив, що правове значення при виплаті компенсації має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за весь час затримки виплати.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки грошової компенсації за речове майно.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.