П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2032/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
26 квітня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
14.02.2022 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду  з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року; 
-визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 та 2021 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань за 2020 та 2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік"; 
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги  для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням  з військової служби , урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового для працездатних осіб, встановленого  на 01 січня календарного року відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік".
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність  військової частини НОМЕР_1  щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 25.05.2021, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань за 2020-2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законами України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року належні суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги  для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням  з військової служби, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"    станом на 01.01.2020 року, та з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання протиправними  дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 25.05.2021, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 01.01.2021 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та із врахуванням виплачених сум та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на усіх видах забезпечення у відповідача.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 , яка також перебуває на усіх видах забезпечення у відповідача,  від 25.05.2021 року № 103 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 25.05.2021 року.
Однак повного розрахунку, зокрема щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року позивач не отримав.
З довідки від 26.12.2022 року про нараховане та виплачене позивачеві грошове забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, наданої відповідачем,  вбачається, що індексація грошового забезпечення позивачеві за вказаний період не нараховувалась.
Крім того, позивач зазначає, що обчислення його грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 та 2021 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань за 2020 та 2021 роки здійснювалось відповідачем без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік".
Відповідно до наказу відповідача від 21.07.2020 року №276 позивачеві виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, а саме 14 816 грн. 90 коп.,  а згідно з наказом 20.11.2020 року №413 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі одного окладу за військовим званням - 1 020 грн.
З наказу відповідача від 25.05.2021 року №111 вбачається, що позивачеві виплачено одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2021 рік в сумі 14 816 грн. 90 коп. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в  сумі 1 020 грн.. 
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо невиплати всіх належних йому сум, звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення позивачеві безпосередньо суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року та про задоволення позовних вимог у цій частині.
Суд першої інстанції також вказав, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Отже, в межах даного спору визнанню протиправною підлягає саме бездіяльність, а не дії відповідача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.03.2018 року задоволено, тому відповідно позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення грошового забезпечення позивача з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 та 2021 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових  питань за 2020 та 2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік", суд першої інстанції прийшов до висновку, що з 29.01.2020 року була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018 року. 
Таким чином, з 29.01.2020 року, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог  ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що суд вважає, що оскільки базова величина прожиткового мінімуму для таких цілей не змінилась, відповідача належить зобов`язати провести перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та доплатити позивачу належні суми за період з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року, виходячи з розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2020 року.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 308 КАС України, а також мотивувальну та прохальну частину апеляційної скарги, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій  та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та доплатити ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 25.05.2021 року належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги  для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням  з військової служби , урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового для працездатних осіб, встановленого  на 01 січня календарного року відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та "Про Державний бюджет України на 2021 рік".
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, пов`язані, зокрема, із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).
Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною другою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.
Так, Постановою №704 зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте постановою №103 (яка набрала чинності 24.02.2018 року) до Постанови КМ України №704 внесено зміни, внаслідок яких п.4 Постанови КМ України №704 викладено у новій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01.02.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Аналогічний висновок висловлено Верховний Судом у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати позивачці грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 05 травня 2021 роки, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, є протиправними.
Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу вказаних грошових виплат із урахуванням вже виплачених сум, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року.
Інших аргументів апеляційна скарга відповідача не містить, у зв`язку з чим, враховуючи положення ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо частково задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
          
Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.