УХВАЛА

01 травня 2023 року 
м. Київ

справа №640/12993/19
адміністративне провадження № К/9901/5044/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого      - Бучик А.Ю.,
суддів      Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 (колегія суддів: Аліменко В.О., Бєлова Л.В., Кучма А.Ю.) у справі №640/12993/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа - Київський міський військовий комісаріат, про зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення  одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних та резервістів, які призвані не навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві";
скасувати рішення Міністерства оборони України від 28 грудня 2018 року у формі затвердження Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 28.12.18 №138 у частині відмови у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням III групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.09.2020 скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач      подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не подана довідка чи інший документ про обставини поранення, відтак не подано всі необхідні документи, передбачені Порядком № 975.  Зазначає, що позивач звільнений зі збройних сил російської федерації, а відтак права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого законодавством України, не має, адже був військовослужбовцем іншої держави. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, від 31.07.2018 у справі №363/1076/16, від 30.01.2019 у справі №678/370/17, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, що передбачено пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 25.03.2021      відкрито касаційне провадження на підставі п. 1 частини 4 ст. 328 КАС України.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню      з таких підстав.
Судами встановлено, що       ОСОБА_1 з 05.08.1980 по 08.03.1997 проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР та збройних сил російської федерації.
Позивач брав участь в бойових діях в ДР Афганістан у складі в/ч НОМЕР_1 ОВП ВВС 40 ОА з 31 жовтня 1984 року по 26 жовтня 1985 року, являється учасником бойових дій, що підтверджується копією довідки Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату від 28 квітня 2016 року №63/103/1
За даними довідки до акта огляду медико-соціальної комісії від 14.04.2016 серії АВ №0447448 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №685 від 19.02.2016), поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, перебування в країнах де велися бойові дії.
Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 17.02.2016 №6347/Ж встановлено, що при огляді ОСОБА_1 виявлено множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, правої ноги (контузія головного мозку - 1985 р.) наслідком яких є шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях.
Позивач звернувся у встановленому законом порядку до Міністерства оборони України через військовий комісаріат із заявою документами, визначеними Законом та Порядком №975, з метою отримання одноразової грошової допомоги.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2018, яке набрало законної сили 06.11.2018, у справі № 760/25153/17 зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.12.2018 №138 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975 та ч. 6 ст. 13-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особам звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність документів, визначених п.11 Порядку №975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва) є належною підставою для прийняття  рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку №975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання. Зважаючи, що позивачем не надано документ про обставини поранення, дії відповідача є правомірними.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач є громадянином України, який отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в складі військ Збройних сил колишнього СРСР, а тому набув гарантоване Законом №2011-ХІІ право на отримання одноразової грошової допомоги. 
Вказує, що у резолютивній частині постанови Соломянського районного суд м. Києва від 14.05.2018 у справі № 760/25153/17 зазначено про обов`язок Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду. Водночас, зміст оформленого витягом з протоколу 28.12.2018 року № 138 рішення свідчить, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії було лише те, що позивач звільнений не зі Збройних Сил України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, законодавець чітко визначив, які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
Так, за обставинами, встановленими у справах №363/1076/16, №678/370/17, №816/1458/18, № 750/5074/17 позивачами були особи, які отримали травми/контузію/хворобу  при проходженні строкової військової служби. 
Підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги було те, що інвалідність настала не в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Відтак у всіх позивачів, у перелічених справах інвалідність настала задовго після закінчення тримісячного строку після звільнення зі строкової служби. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18 предметом спору було рішення комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії від 15 грудня 2017 року № 130, яким особі відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, передбачений п. 11 Порядку № 975.
У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно якого документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. 
При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), може бути підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Haтомість, у справі, яка розглядається,  позивачем є особа яка проходила дійсну, а не строкову  військову службу, та до якої не застосовується тримісячний строк настання інвалідності з моменту звільнення з військової служби.
Предметом позову є витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.12.2018 №138, яким позивачу  відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975 та ч. 6 ст. 13-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особам звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Крім того зазначений протокол прийнятий на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.05.2018, яке набрало законної сили 06.11.2018, у справі № 760/25153/17, яким  зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, єдиною підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є відсутність у Міноборони на це повноважень, що є відмінним від обставин у справі № 822/220/18.
Відтак аналіз постанов Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, від 31.07.2018 у справі №363/1076/16,  від 30.01.2019 у справі №678/370/17, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 26.06.2018 у справі №750/5074/17, на які зроблено посилання у касаційній скарзі, як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах, правовідносини у яких є подібними, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови  суду апеляційної інстанції,  з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України за цією касаційною скаргою.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
Ухвалою Верховного Суду від 26.05.2021зупинено виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №640/12993/19 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Відтак зупинення виконання підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України,  Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №640/12993/19.
Скасувати зупинення виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                              А.Ю. Бучик

судді                                                                                                                   Л.Л. Мороз

                                                                                                                             А.І. Рибачук