П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/8906/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
05 червня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини   НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 в частині накладення на позивача - стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення «догана» відповідно до п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з позбавленням додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за вересень 2022 року з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, передбаченого постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168;
-стягнути з відповідача на його користь безпідставно невиплачену додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. за вересень 2022 року з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, передбаченого постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2022 №33 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і призначено водієм 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти.
Відповідно до бойового наказу тво командира в/ч НОМЕР_1 від 31.08.2022 № 57 військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , в тому числі і позивача, відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань (Донецької області), дата прибуття - 05.09.2022.
Зміст завдання передбаченого наказом тво командира в/чНОМЕР_1 від 31.08.2022 № 57 доведено до відома військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 . Вперше це мало місце 31.08.2022, а вдруге - 04.09.2022.
01.09.2022 солдат ОСОБА_1 подав командиру батальйону рапорт про те, що за станом здоров`я не може виконати бойове завдання, посилаючись на довідку ВЛК КП «Козятинська центральна лікарня» від 12.07.2022 №18/9, згідно якої він визнаний обмежено придатним до військової служби.
04.09.2022 позивачу повторно доведено зміст бойового наказу №57 від 31.08.2022, як зазначив відповідач і не заперечив позивач, від підпису про ознайомлення він відмовився, про що складено акт відмови від підпису.
06.09.2022 начальником штабу першим заступником командира батальйону ОСОБА_2 підготовлено рапорт, у якому останній просив призначити службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57.
На підставі вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 08.09.2022 № 303, яким призначено службове розслідування по факту невиконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57. Із наказом від 08.09.2022 № 303 позивача ознайомлено, про що свідчить його особистий підпис на останній сторінці наказу.
На підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної частини медичного пункту військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2022 ОСОБА_1 оформлено направлення на військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності для проходження військової служби.
Відповідно до рапорту від 08.09.2022 позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії, оскільки довідка про проходження військово-лікарської комісії від 12.07.2022 є дійсною протягом 12 місяців.
Під час службового розслідування ОСОБА_1 надав пояснення та зауважив, що в період виконання бойового наказу від 31.08.2022 № 57 тво начальника в/ч НОМЕР_1 подав рапорт від 07.09.2022 про направлення до ВЛК для визначення ступеню придатності до подальшого проходження служби, однак позивач відмовився від проходження ВЛК, оскільки вказав, що попереднє рішення ВЛК Козятинської ЦРЛ від 12.07.2022, яким останнього визнано обмежено придатним до військової служби є дійсним.
Результати службового розслідування оформлено актом від 26.09.2022 (затверджено 26.09.2022) який доведено до відома позивача 28.09.2022.
За змістом вказаного акту, під час службового розслідування зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Також, в акті зазначено, що порушення полягало у невиконанні бойового завдання на підставі наказу від 31.08.2022 № 57, а його причиною стала особиста бездіяльність, самоусунення від своїх обов`язків, недисциплінованість та безвідповідальність, з поміж інших, солдата ОСОБА_1 . Запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 14, 16, 17, 38 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
На підставі акту службового розслідування від 26.09.2022 прийнято наказ від 26.09.2022 № 320 «Про результати службового розслідування».
Наказом від 26.09.2022 № 320 (пунктами 3 та 7) ОСОБА_1 вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності, накладено на нього дисциплінарне стягнення «догана» та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 30000 грн за вересень 2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, який доведено до відома позивача 28.09.2022.
Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За змістом ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву» сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони
На громадян України зарахованих до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України поширюється дія статутів Збройних Сил України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах врегульовані Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Згідно пункту 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися      Конституції України   та законів України, Військової Присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (п. 14 Статуту внутрішньої служби).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п. 16 Статуту внутрішньої служби).
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (п. 14 Статуту внутрішньої служби).
У разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.
Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ  (п. 38 Статуту внутрішньої служби).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування унормовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, що затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі -Дисциплінарний Статут).
Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
За визначенням, наведеним у п. Дисциплінарного Статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно п.2 Дисциплінарного Статуту військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
У пунктах 3,4 Дисциплінарного Статуту закріплено, що військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з ч.1 ст.85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Ч. 4 ст. 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (надалі - Порядок).
Пунктом 2 розділу І Порядку визначено, що виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
У пункті 1 розділу ІІ Порядку зазначено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимогЗакону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку врегульовано, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.09.2022 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, відповідно до п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з позбавленням додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. за вересень 2022 року з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби, передбаченого постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, за невиконання бойового наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022. 
Так, із  акту службового розслідування за фактом невиконання наказу №57 від 31.08.2022 зокрема вбачається, що згідно бойового наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_1 , відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), дата прибуття - 05.09.2022 року.
31.08.2022 солдат ОСОБА_1 доповів, що не може виконувати бойовий наказ  за станом здоров`я, про що свідчать довідки  ВЛК "Козятинсткої ЦРЛ Козятинської міської ради", згідно якої він є обмежено придатним до військової служби.
01.09.2022 солдат ОСОБА_1 особисто без направлення медичної служби  медичного пункту в/ч НОМЕР_1 звернувся до Козятинсткої ЦРЛ та в телефонному режимі повідомив  про його госпіталізацію.
На підставі рапорту тво начальника медичної частини медичного пункту в/ч НОМЕР_1 від 07.09.2022 позивачу оформлено направлення на військово-лікарську комісію для визначення ступеню придатності для проходження військової служби, однак від проходження ВЛК останній відмовився.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №126, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у   Козятинській ЦРЛ з 01.09.2022  по 02.09.2022.
Отже, ОСОБА_1 згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №126   виписаний з Козятинської ЦРЛ ще 02.09.2022,  однак  05.09.2022 в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не прибув, що свідчить про невиконання бойового наказу №57 від 31.08.2022.
В свою чергу позивач, в обгрунтування своїх доводів посилається на те, що згідно довідки військово-лікарської комісії №18/9 від 12.07.2022 року, солдат ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби, а відтак останній не мав можливості виконати наказ саме за станом здоров`я. 
Надаючи правову оцінку доводам позивача, колегія суддів вказує на наступне.
Відповідно до частини 10 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Підпунктом "г" пункту 20.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: "Обмежено придатний до військової служби".
Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
З огляду на зазначене, позивач, який визнаний обмежено придатним до військової служби,  вважається таким, що придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно вказано на необгрунтованість доводів позивача про протиправність відрядження останнього до м. Бахмут через обмежену придатність, оскільки служба у частинах (підрозділах) забезпечення можлива на всій території України. Саме по собі направлення до м. Бахмут не свідчить про покладення військових обов`язків, що протипоказані позивачу згідно висновку лікарської комісії.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції і в тій частині, що оскаржуючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022, позивач фактично висловлює незгоду з   бойовим наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022, яким, в тому числі, ОСОБА_1 відряджено з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), дата прибуття - 05.09.2022 року,  однак такого не оскаржує. 
Отже зважаючи на те, що наказ тво командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 31.08.2022 на момент розгляду в суді даного позову є чинним, і ОСОБА_1 не спростовано факту його невиконання, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.