Справа № 2-25/11
Провадження № 22-ц/801/867/2023
Категорія: 31
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року	Справа № 2-25/11	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів дарування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року та додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року, ухвалені місцевим судом під головуванням судді Вергелеса В.О.,

встановив:

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів дарування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хмільнику у віці 87 років померла матір позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_3 . За життя матері належав житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також матері на підставі державного акту належали дві земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .
У даному житловому будинку ОСОБА_1 проживає з моменту народження по даний час. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки – ОСОБА_4 . У батьків їх було троє дітей. Позивачка ОСОБА_1 , 1948 р.н., брат ОСОБА_2 1950 р.н., старший брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З 1979 року ОСОБА_1 із матір`ю ОСОБА_3 та своїми дітьми постійно проживає та зареєстрована в даному житловому будинку. За період проживання особисто ОСОБА_1 за свої кошти проводила в будинку поточний та капітальний ремонт. Зазначає, що доглядала за матір`ю, яка була похилого віку та важко хворіла, зокрема, її було сім раз прооперовано, в тому числі по онкозахворюванню. 22 березня 1986 року у віці 65 років матір склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок заповіла ОСОБА_1 .
Зазначає, що з часом матір почала себе вести неадекватно, заговорювалась. Так, приблизно з 1999 року матір ОСОБА_3 почала забувати події, що відбувалися в повсякденному житті. Не впізнавала позивачку. У неї розвився віковий склероз, почастішали випадки не сприйняття нею дійсних подій, правильної життєвої орієнтації. Вона не пам`ятала сусідів, які проживають разом із нею по сусідству багато років. Прийшовши в магазин вона не могла зорієнтуватись за чим прийшла, та що їй потрібно купити. Не знала як їй повернутись додому із магазину. Про дані факти ОСОБА_1 розповідали сусіди.
В період з 12 по 15 квітня 2005 року матір знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Хмільницької ЦЛР з приводу: ІХС, атеросклеротичний аортокардіосклероз, НК 2А-Б; пароксизмальна передсердна тахікардія; повна блокада лівої ніжки пучка Гіса; гіпертонічна хвороба ІІ ст., дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.; рак молочної залози ІІІ ст., ІІІ кл. група; залізодефіцитна анемія ІІ ст., що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого та довідкою Хмільницької ЦЛР від 23 березня 2010 року за № 263.
В період з 2007 року до 12 жовтня 2009 року ОСОБА_1 неодноразово викликала швидку медичну допомогу до матері в зв`язку з погіршенням стану її здоров`я, що підтверджується довідкою Хмільницької станції швидкої медичної допомоги від 23 березня 2010 року, відповідно до якої зазначено, що матері ОСОБА_3 надавалась медична допомога з приводу: - 16 липня 2007 року 09:48 год діагноз: хвороба Альцгеймера, Гіпертонічна хвороба. Гіпертонічний криз.- 06 грудня 2007 року 21:55 год. діагноз: Гіпертонічна хвороба. Гіпертонічний криз.- 20 грудня 2007 року 19:35 год. діагноз: Гіпертонічна хвороба. Гіпертонічний криз.- 23 грудня 2007 року 12:25 год. діагноз: Гіпертонічний криз. Гіпертонічна хвороба.- 25 травня 2008 року 17:43 год. діагноз: Гіпертонічна хвороба. Гіпертонічний криз.- 28 серпня 2008 року 20:40 год. діагноз: Хвороба Альцгеймера;- 17 травня 2009 року 21:35 год. діагноз: Гіпертонічна хвороба. Гіпертонічний криз.- 21 травня 2009 року 19:40 год. діагноз: Атеросклероз судин головного мозку;- 27 вересня 2009 року 16:05 год. діагноз: Склеротична гіпертензія. Хронічний панкреатит в стадії загострення;- 12 жовтня 2009 року 14:10 год. діагноз: Склеротична гіпертензія.
Відповідно до довідки поліклінічного відділення Хмільницької ЦЛР від 16 березня 2010 року матір ОСОБА_3 знаходилась на консультаційному обліку в лікаря психіатра з 12 вересня 2009 року з діагнозом: Сенільна деменція.
З огляну на вищезазначені діагнози вважає, що ОСОБА_3 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. 
Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 довідалась, що власником будинку та земельних ділянок з 13 квітня 2007 року є її брат. Для ОСОБА_1 це стало несподіванкою, адже ні покійна матір, ні брат ОСОБА_2 , позивачці не говорили, що будинок та земельні ділянки подаровано. Після укладання договору дарування будинку брат ОСОБА_2 в будинок не вселявся, будинком не користувався та ключів від будинку у нього немає. Земельні ділянки також не використовував. 20 березня 2010 року брат ОСОБА_2 прийшов до неї та пред`явив вимогу про виселення із житлового будинку, так як він має намір його продавати. Однак іншого житла у неї не має.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому вона просила визнати недійсними договір дарування будинку від 13 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П., зареєстрований в КП "Вінницьке ООБТІ" 17 травня 2007 року за реєстровим номером 1468 та договір дарування земельних ділянок від 13 квітня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 719.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування будинку від 13 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П. та зареєстрований в КП "Вінницьке ООБТІ" 17 травня 2007 року за реєстровим номером 1468 відмовлено.
Також, за заявою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарченка В.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-25/11 Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області 07 березня 2023 року ухвалено додаткове рішення, яким доповнено рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року у справі № 2-25/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів дарування, наступним:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок від 13 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П. та зареєстрований в реєстрі за № 719, відмовлено.
Рішення та додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області мотивоване тим, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 на час укладення оспорюваних договору дарування житлового будинку з прибудовую, господарчими будівлями та договору дарування земельних ділянок мала абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Не погоджуючись з такими рішеннями суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання заявника місцевий суд безпідставно не прийняв до уваги висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №14 від 12 вересня 2011 року. Вважає, що вказаний висновок є найбільш повним та правильним, оскільки експертами були враховані усі матеріали справи. Також вважає, що суд попередньої інстанції не надав належної оцінки усім показам свідків та експертів, які підтверджують обставини викладені в позовній заяві та дані в медичних документах ОСОБА_3 . Вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №39 від 03 грудня 2015 року. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування земельних ділянок від 13 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького райнного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П., який зареєстрований в реєстрі за № 719, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 гектара, з яких згідно кількісної характеристики земель: сільськогосподарських угідь – 0,0549 га, з них ріллі – 0,0344 га, під будівлям, лісами та іншими угіддями – 0,0451 га кадастровий номер земельної ділянки: 05100900000:00:005:0606; замельну ділянку площею 0,0483 гектара, з яких згідно кількісної характеристики земель: сільськогосподарських угідь – 0,0000 га, з них ріллі – 0,0000 га, під будівлям, лісами та іншими угіддями – 0,0483 га кадастровий номер земельної ділянки: 05100900000:00:005:0607. Місце розташування земельних ділянок: АДРЕСА_2 (а.с. 9, том 1).
Як вбачається з вказаного договору, зокрема, п. 4.2, сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків у нього. Дарувальниці та обдаровуваному нотаріусом роз`яснено зміст ст.ст. 377,717,721,722,727 ЦК України та ст.ст. 78125,126,103-109,202 ЗКУ, ст.ст. 21,65,74 СК України. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особу громадян яким встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника і належність ОСОБА_3 земельних ділянок перевірено.
Відповідно до договору дарування будинку від 13 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П., який зареєстрований в реєстрі за № 720, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з прибудовую та господарчими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельних ділянках, які належать ОСОБА_6 на підставі державного акту серії ЯД № 373256, виданого Хмільницькою міською радою 04 квітня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010700000103 та державного акту серії ЯД 3373257 виданого Хмільницькою міською радою 04 квітня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010700000104 і подарована на підставі договору дарування земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Лучинською Л.П. 13 квітня 2007 року за реєстровим № 719 (а.с.28, том 1).
Як вбачається з вказаного договору, вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається сторонам нотаріусом роз`яснено (п. 4.1). Дарувальниця та обдаровуваний однаково розуміючи значення цього правочину підтвердили дійсність намірів при його укладені, а також те, цей договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину та не є правочином зловмисним (п.4.2). Сторони нотаріусом ознайомлені зі змістом ст.ст. 182,210,334,377,378,383,717-722,727,728 ЦК України, ст.ст. 60,65,74 СК України, ст.ст. 81,120 ЗК України. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Встановлено особи громадян, перевірено їх дієздатність, а також належність ОСОБА_3 житлового будинку з прибудовую та господарчими будівлями.
З копії реєстраційного посвідчення КП "Вінницьке ООБТІ" також вбачається, що ОСОБА_2 , отримав у дарування житловий будинок з прибудовою та господарчими будівлями в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування будинку, посвідченого приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Лучинського Л.П. Записано в реєстрову книгу № 6 стор. 55, за реєстровим № 1468. Об`єкт АДРЕСА_3 дивізії в цілому складається з: житловий будинок літ. А, веранда літ. а. Загальною площею – 66,1 кв.м; житловою площею – 34,6 кв.м. Льох літ. П/А, хлів літ. Б, гараж літ. В, убиральна літ. Г., огорожа № 1 (а.с.29,30, т. 1).
З копії паспорта громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області 20 серпня 2002 року, вбачається, що ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстровано за адресою - АДРЕСА_4 (а.с.37, том 1).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 18 липня 1948 року, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько - ОСОБА_4 , матір – ОСОБА_3 (а.с.31, том 1).
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Хмільницьким р/в РАЦС Вінницької області вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Хмільнику Вінницької області (а.с.38, том 1).
Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , 03 листопада 1990 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хмільницького міськвиконкому Вінницької області (а.с. 32, том 1). 
Відповідно до копії заповіту від 22 березня 1986 року зареєстрованого в реєстрі за № 601, посвідченого державним нотаріусом Хмільницької міської нотаріальної контори, ОСОБА_3 належний їй на праві власності цілий жилий будинок з прибудовою та господарчими будівлями, який розташований в АДРЕСА_4 дивізії, заповіла дочці ОСОБА_10 (а.с.35, том 1).
Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38, т.1 ).
За матеріалами Лікарсько-трудової експертної справи № 161 ОСОБА_3 з 1970 року неодноразово оглядалася МСЕК та визнана інвалідом 3-ї групи з приводу загального захворювання (рак грудей, мастектомія, видалення придатків матки). У 1975 році ОСОБА_3 повторно оглянута МСЕК та визнана інвалідом 2-ї групи, а з 1976 р. група інвалідності була визначена як без терміну переосвідчення, діагноз: Рак лівої молочної залози. В направленні на МСЕК та при проведені лікарсько-трудової експертизи, описано соматичний стан, однак описів симптомів притаманних для психічних розладів не простежується, консультація лікаря-психіатра не призначалось.
З листа Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру від 06 січня 2011 року вбачається, що на лікуванні в ВОКОД перебувала гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,, жителька АДРЕСА_5 - в жовтні 1969 року, з приводу злоякісного захворювання молочної залози. Первинна медична документація на хвору за вказаний період її лікування в ВОКОД не збереглась (а.с. 159, т.1).
З виписки з медичної карти № 6281 стаціонарного хворого, довідки Хмільницької ЦРЛ від 23 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Хмільницькій ЦЛР з 12 квітня 2005 року до 15 квітня 2005 року з діагнозом: Недостатність кровообігу 2 а-б, пароксизмальна передсердна тахікардія. Повна блокада лівої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ. Рак молочної залози ІІІ ст. ІІІ кл. група. Залізодефіцитна анемія. При поступленні до лікарні ОСОБА_3 висловлювала скарги на напад задухи, біль в серці, головний біль, серцебиття, загальну слабість. При описі стану зазначено, що свідомість ОСОБА_3 була ясна,контакт вільний, була тривожна, неврологічної симптоматики не описано. Впродовж лікування ОСОБА_3 була оглянута лікарем-кардіологом, лікарем терапевтом, яким описувала соматичні скарги відповідні до стану. За час перебування на лікуванні описів симптомів чи відомостей про психічні розлади у медичних документах за вказаний період не вказано (а.с. 40, 41, т.1).
З листа Хмільницької СШМД від 23 березня 2010 року вбачається, що до ОСОБА_3 здійснювались виїзди ШД, а саме: 16 липня 2007 року діагноз: Хвороба Альцгеймера?, гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз. 06 грудня 2007 року – діагноз: гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз; 20 грудня 2007 року, діагноз: гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз; 25 травня 2008 року, діагноз: гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз; 28 серпня 2008 року, - діагноз: Хвороба Альцгеймера; 17 травня 2009 року, - діагноз: гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз; 21 травня 2009 року, – атеросклероз судин головного мозку; 27 вересня 2009 року, діагноз: склеротична гіпертензія, хронічний панкреатит в стадії загострення. 12 жовтня 2009 року. діагноз: склеротична гіпертензія (а.с. 42-43, т.1).
З фотокопій журналів викликів швидкої медичної допомоги вбачається, що:
16 липня 2007 року за адресою ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги (хоча прізвище вказано як " ОСОБА_11 "), причина: "погано". Діагноз: "Хв. Альцгеймера"?, гіпертонічна неускладнена криза. АТ 185/90". Призначено каптопрез, анальгін, дібазол, фуросемід (а.с.38-39, т. 2);
06 грудня 2007 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "задихається". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Неускладнена гіпертонічна криза. Хронічний обструктивний бронхіт, загострення. Призначено: еуфілін, фуросемід, папаверин (а.с. 54, 55, т.2);
20 грудня 2007 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "задихається". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Гіпертонічний криз ускладнений гострою лівошлунковою недостатністю. АТ 220/120 (а.с. 56,57, т.2);
25 лютого 2008 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "задих". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Неускладнений гіпертонічний криз. АТ 200/110 (а.с. 50,51, т.2);
28 серпня 2008 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "погано". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Хвороба Альцгеймера АТ 150/90. Призначено аміназин, димедрол, порада звернутись до психіатра (а.с.35,36, т.2);
28 серпня 2008 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "ядуха". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Ішемічна хвороба серця. Атеросклероз судин головного мозку. Міокардіосклероз (а.с. 41,42, т.2);
17 вересня 2009 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "болі в животі". ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Загострення хронічного панкреатиту, призначено: анальгін,димедрол;
27 вересня 2009 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "погано". Діагноз: Загострення хронічного панкреатиту, склеротична гіпертензія АТ 150/90. Лікування: анальгін, димедрол;
12 жовтня 2009 року до ОСОБА_3 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, причина: "погано". Діагноз: ІХС. легенево-серцева недостатність. Цироз печінки. При повторному виклику швидкої медичної допомоги, було зафіксовано смерть ОСОБА_3 (а.с.48-49, т.2).
З листа Хмільницької ЦЛР від 28 грудня 2010 року вбачається, що 9 липня 2009 року згідно виклику надавалась медична допомога хворій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жительці АДРЕСА_1 . Діагноз: ІХС. Стабільна стенокардія напруги ІІІ Фкл. Атеросклеротичний міокардіосклероз СН ПА. Отримувала лікування: бісопролол 5 мг 1т вранці, етап 10 мг 1 т.2 рази в день, кардіомалогніл 75 мг 1 т. на ніч. 9 жовтня 2009 року. Діагноз: ІХС. Стабільна стенокардія напруги Ш Ф кл. Атеросклеротичний міокардіосклероз СН ПА. Лікування: бісопролол 5 мг 1 т. вранці, етап 10 мг 1т. 2 рази, кардіомагніл 75 мг 1 т. на ніч, предуктал MR 1 т. 2 рази (а.с. 167, т.1).
Відповідно до запису у медичній карті № 2089 амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 , 12 вересня 2009 року ОСОБА_3 удома була оглянута лікарем-психіатром. По записам: хвороба онкогрудей, оперована. Хворіє ІХС, гіпертонічною хворобою. Самопочуття погіршилось останні 2-3 роки, коли стала відмічати зниження пам`яті на теперішні події. Не лікувалась. Самопочуття погіршилось останні 2-3 місяці: погано спить, не впізнає дочку, внуків, говорить не по суті. В описі психічного стану вказано: продуктивному контакту не доступна, дезорієнтована в часі і місці. Знає як її звати, прізвище назвати не може. Астенізована, виснажена. На запитання відповідає не по суті, однослівно. Продуктивна психосоматика не виявлена. Визначається різке зниження пам`яті на теперішні, минулі події (не може пригадати важливі події). До свого стану критика відсутня. АТ 135/80. За результатом огляду лікарем-психіатром було встановлено діагноз: Сенільна деменція (F03.0). Рекомендовано взяти на консультативний облік, фенотропил 1т 2 р/д, кавінтон 1т 3р/д.
З листа Хмільницької ЦЛР від 07 червня 2010 року, вбачається, що на виконання листа за № 6313 від 28 травня 2010 року, Хмільницька ЦЛР повідомляє, що 11 вересня 2009 року в кінці робочого дня до лікаря психіатра ОСОБА_12 прийшла дочка хворої ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_1 і попросила обстежити її матір. Цей виклик не був терміновий, тому що психічні зміни, зі слів дочки, спостерігалися вже декілька років. Лікар психіатр ОСОБА_12 обстежив хвору 12 вересня 2009 року у вихідний день. Встановлений діагноз: Сенільна деменція. Дані рекомендації, призначено лікування. Взята на консультативний облік 12 вересня 2009 року. Цей виклик не був зареєстрований у журналі викликів, тому це був вихідний день. Інформацію про смерть хворої надала її дочка, яка була в поліклініці 14 жовтня 2009 року. Хвора була знята з консультативного обліку в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_9 Основним критерієм для встановлення даного діагнозу є психопатологічне обстеження лікарем психіатром. Допоміжними методами є комп`ютерна томографія головного мозку, МРТ головного мозку , РЕГ, обстеження медичного психолога. Робочий день лікаря-психіатра з 8.00 до 15.42. Лікар психіатр також надає цілодобову ургентну допомогу у робочий, вихідні, святкові дні (а.с.79, т.1).
З довідки № 95 від 05 вересня 2010 року Хмільницької ЦЛР вбачається, що ОСОБА_3 зверталась по допомогу з приводу гіпертонічної хвороби, гіпертонічного кризу, дисциркуляторної енцефалопатії, дифузного кардіосклерозу (а.с. 82, т.1).
З довідки Хмільницької ЦЛР від 16 грудня 2010 року вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на консультативному обліку у лікаря-психіатра Хмільницької центральної районної лікарні з 12 вересня 2009 року, з діагнозом: Сенільна деменція. Знята з обліку в зв`язку зі смертю (а.с.39, т.1).
Листом Хмільницької ЦРЛ від 07 червня 2010 року встановлено, що жодних викликів лікаря психіатра ОСОБА_12 до хворої ОСОБА_3 в журналі викликів Хмільницької ЦРЛ не зареєстровано (т.1, а.с.79).
Наказом головного лікаря Хмільницької ЦРЛ № 257 від 26 листопада 2010 року, за неналежне виконання службових обов`язків, щодо проведення психіатричного огляду, постановки на облік, амбулаторного лікування ОСОБА_3 лікаря психіатра ОСОБА_12 та медичну сестру ОСОБА_13 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Підставою для притягнення лікаря до дисциплінарної відповідальності стало те, що комісією Хмільницької ЦРЛ було встановлено, що лікар психіатр ОСОБА_12 провів огляд на наявність психічного захворювання у хворого в свій неробочий день, вдома, на прохання особи, яка представилась опікуном хворої, не перевіривши відповідні документи. При огляді не встановлено чи хвора є дієздатна. Амбулаторна карта хворої ОСОБА_3 заповнена з рядом помилок в датах, оформлення діагнозу, без підпису лікаря. В результаті порушення вимог Закону України "Про психіатричну допомогу" та вимог директивних документів хвору ОСОБА_3 безпідставно поставлено на облік та призначено амбулаторне лікування.
Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 12 вересня 2011 року № 14, проведеної експертами КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка", ОСОБА_3 на момент підписання договору дарування від 13 квітня 2007 року, страждала на хронічне душевне захворювання у вираженої судинної деменції. На момент підписання нею договору дарування від 13 квітня 2007 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними (а.с. 1-4, т. 2).
При цьому експерти зазначили, що ОСОБА_3 при житті, в тому числі і на час підписання договору дарування від 13 квітня 2007 року страждала на хронічне душевне захворювання у формі вираженої судинної деменції. Про це свідчать дані анамнезу про страждання експертної протягом тривалого часу на загальний атеросклероз, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу із атеросклеротичним ураженням судин серця, головного мозку, що супроводжувалися органічним ураженням головного мозку з розвитком дисциркуляторної енцефалопатії, поступово привезло до грубого зниження пам`яті – спочатку на поточні, а згодом і на колишній події, різкого інтелектуального зниження, неадекватності емоційних реакцій, зазначених порушень в сферах мислення, волі, уваги, втрати критичних та адаптаційних здібностей і на час підписання договору дарування від 13 квітня 2007 року досягло рівня вираженої деменції, що підтверджується наданою медичною документацією (липень 2007 р. – діагноз лікаря швидкої медичної допомоги: хвороба Альцгеймера – недоумство; результати обстеження і діагноз районного лікаря-психіатра – синильна деменція-недоумство), а також чисельними показами свідків, які відмічали продовж останніх років життя ОСОБА_3 недоречності в її поведінці – дезорієнтацію в навколишньому, грубі порушення пам`яті (вона не впізнавала близьких та знайомих її людей, йшла з дому, блукала, не могла знайти зворотної дороги, недоречно висловлювалась) і які не суперечать даним у вищенаведеній медичній документації. Надана амбулаторна медична картка з Хмільницької районної лікарні, хоча і була оформлена з порушеннями – містить опис первинного огляду експертної лікарем-психіатром, який відмітив у неї порушення орієнтації в навколишньому, адекватного мовного контакту ( відповідала не по суті запитань), грубі розклади пам`яті, як на поточні, так і колишні події ( не впізнавала близьких їй людей), відсутність критики. Враховуючи вищесказане, ОСОБА_3 при житті на час підписання договору дарування від 13 квітня 2007 року була позбавлена здатності усвідомлювати зазначених свої дій та керувати ним. Підпадала під дію ст. 39 ЦК України.
Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 03 грудня 2015 року № 39, проведеної експертами Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-якими психологічним розладом на момент укладення договору дарування житлового будинку 13 квітня 2007 року не страждала. ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її вікових особливостей та психологічного стану, на момент укладання договору дарування житлового будинку 13 квітня 2007 року, могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними (а.с. 140-147, т. 2).
На підставі вивчення та аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації та узагальнення отриманих даних, експерти встановили, що ОСОБА_3 народилась у 1921 р., була інвалідом ІІ групи. За життя страждала на наступні соматичні розлади: «Недостатність кровообігу 2 а-б, пароксизмальна передсердна тахікардія. Повна блокада лівої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ. Рак молочної залози ІІІ ст. ІІІ кл. група. Залізодефіцитна анемія.
За медичною допомогою до лікаря-психіатра звернулась у 2009 році. Під час огляду лікаря-психіатр описував, що ОСОБА_3 продуктивному контакту не доступна, дезорієнтована в часі і місці. Знає як її звати, прізвище назвати не може. Астенізована, виснажена. На запитання відповідає однослівно. Продуктивна симптоматика не виявлена. На запитання відповідає однослівно. Визначається різке зниження пам`яті на теперішні, минулі події. До свого стану критика відсутня. За результатом огляду лікарем-психіатром було встановлено діагноз: "Сенільна деменція".
Зазначений запис не відноситься до періоду часу, коли був укладений правочин. Запис лікаря про психологічний стан підекспертної, було зроблено майже через два роки після укладення правочину, тобто вони не співвідносяться з періодом, що цікавить суд. Однак, необхідно зазначити, що описані лікарем "зниження пам`яті" не підтверджені специфічними методиками. Для об`єктивного дослідження когнітивного зниження використовується Монреальська шкала когнітивної оцінки, зазначених психометричний метод дозволяє оцінити різні когнітивні сфери: увагу і концентрацію, виконавчі функції, пам`ять, мову, конструктивно-зорові навички, абстрактне мислення, рахування і орієнтацію. Відсутність клінічного описання мнестичного зниження та відсутність даних використання Монреальської шкали когнітивної оцінки, ставить під сумнів доведеність наявності мне стичного зниження у підекспертної та встановленого їй діагноз деменції. Крім того, відповідно до розділу V "Психічні і поведінкові розлади" Міжнародної статистичної класифікації хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду, для встановлення достовірного клінічного діагнозу деменції, властиві йому симптоми повинні спостерігатись протягом щонайменше 6 місяців. Встановлення діагнозу деменції при разовому огляді, не відповідає визнаним стандартами діагностики.
Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Наявність у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу на період часу, що цікавить суд, є недоведеним.
Таким чином, результати вищенаведеного аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду (МКХ-10), свідчать про те, що ОСОБА_3 під час підписання договорю дарування від 13 квітня 2007 року не страждала на тяжкі психічні розлади. За своїми психічним станом ОСОБА_3 під час підписання договору дарування від 13 квітня 2007 року могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними.
Як вбачається з матеріалів повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 січня 2021 року № 03/к, яка проводилася експертами КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", експерти не змогли відповісти на поставлені перед експертами запитання у зв`язку з недостатністю даних про психічний стан ОСОБА_3 на момент укладення нею договору 13 квітня 2007 року.
Разом з тим, експерти у висновку № 03/к від 21 січня 2021 року зазначили, що ними на підставі аналізу медичної документації, матеріалів цивільної справи, іншої наданої документації встановлено, що ОСОБА_3 впродовж життя хворіла рядом соматичних хвороб, а саме серцевим захворюваннями, раком молочної залози, залізодефіцитною анемією, з приводу чого була визнана інвалідом 2 групи по загальному захворюванні.
Вперше в поле зору психіатрів потрапила у вересні 2009 року, коли вперше була оглянута лікарем-психіатром. При психіатричному огляді вказано, що продуктивному контакту була не доступна, описано наявність грубих порушень пам`яті ("не впізнає дочку, внуків") із дезорієнтацією "в часі і місці". Відповідно до вказаних симптомів встановлено діагноз "синильна деменція", призначене лікування, була взята на консультативний психіатричний облік. В записі огляду вказано, що – "самопочуття погіршилося останні 2-3 роки, коли стала відмічати зниження пам`яті на теперішні події. Не лікувалась". В подальшому більш психіатром не оглядалась, померла у жовтні 2009 року. Покази свідків мають цілковито суперечливий характер, тому не дають можливості об`єктивно оцінити психічний стан ОСОБА_3 на момент укладання правочинну 13 квітня 2007 року.
Враховуючи те, що при психіатричному огляді у 2009 році описані клінічні симптоми притаманні для деменції, водночас враховуючи відсутність достатніх даних, які б дали змогу чітко встановити коли маніфестували та розгорнулись психічні порушення у ОСОБА_3 , дати однозначну, об`єктивну та обґрунтовану відповідь на поставлене перед експертами запитання щодо здатності ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладання правочину 13 квітня 2007 року, не надається можливим.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки психічний стан особи може змінюватись.
Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи у справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, інші докази (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, на яку послався заявник у касаційній скарзі, та від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 212/1409/18 (провадження № 61-9053св21) та від 22 грудня 2021 року у справі № 203/3778/14-ц (провадження № 61-14978св21).
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів вважає, що у справі, яка є предметом перегляду, місцевий суд відмовляючи в задоволенні позову вірно прийняв до уваги як належний достовірний, переконливий і належним чином достатньо обгрунтований доказ - висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 03.12.2015 року № 39, проведеної експертами Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, у відповідності до якого ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-якими психологічним розладом на момент укладення договору дарування житлового будинку 13 квітня 2007 року не страждала і з урахуванням її вікових особливостей та психологічного стану, могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними. 
Зокрема, у вказаному висновку експертами Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України враховано, що за медичною допомогою до лікаря-психіатра ОСОБА_3 звернулась у 2009 році, після огляду яким їй було встановлено діагноз: "Сенільна деменція", однак даний запис лікаря про психологічний стан підекспертної було зроблено майже через два роки після укладення правочину, тобто вони не співвідносяться з періодом, що цікавить суд.
Поряд з цим, експертами прийнято до уваги положення розділу V «Психічні і поведінкові розлади» міжнародної статистичної класифікації хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду, відповідно до яких для встановлення достовірного клінічного діагнозу деменції, властиві йому симптоми повинні спостерігатись протягом щонайменше 6 місяців. Встановлення діагнозу деменції при разовому огляді, не відповідає визнаним стандартами діагностики.
Таким чином, зазначеним висновком встановлено, що наявність у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу на час підписання правочину від 13 квітня 2007 року, є недоведеним.
Послідовні за змістом та належно обгрунтовані висновки Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України також підтверджено експертами КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" під час проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у даній справі, які хоча і не відповіли на всі поставлені судом першої інстанції питання в ухвалі про призначення експертизи, однак вказали,  що в матеріалах справи та медичній документації відсутні вірогідні дані про когнітивноповедінкову сферу та психологічний стан ОСОБА_3 в різні періоди її життя до 13.04.2007 року, враховуючи відсутні вірогідні дані про певні психологічні чи психологічні порушення упродовж життєвого досвіду та стилю життя до 13.04.2007 року, враховуючи відсутність достатніх даних, які б дали змогу чітко встановити коли маніфестували та розгорнулись психічні порушення у ОСОБА_3 , а показання свідків мають цілковито суперечливий характер, у зв`язку з чим об`єктивно оцінити психічний стан ОСОБА_3 на момент укладання правочинну 13 квітня 2007 року немає можливості, а тому фактично підтвердили висновки попередньої експертизи відповідно до яких ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , будь-якими психологічним розладом на момент укладення договору дарування житлового будинку 13 квітня 2007 року не страждала і з урахуванням її вікових особливостей та психологічного стану, могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними. 
Отже, вказаними експертизами спростовані доводи та висновки експертів посмертної судово-психіатричної експертизи від 12.09.2011 року № 14, проведеної експертами КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" про те що, ОСОБА_3 на момент підписання договору дарування від 13.04.2007 року страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді вираженої судинної деменції і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати зазначення своїх дій та керувати ними, які відхилені судом попередньої інстанції, як необгрунтовані і помилкові, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.
Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо неналежності та недопустимості як доказу медичної карти амбулаторного хворого № 2089 на ім`я ОСОБА_14 , на записах в якій побудована позиція позивача, оскільки остання заведена і оформлена лікарем психіатром поліклінічного відділення Хмільницької ЦРЛ Бичаком А.П., без дотримання вимог вимог ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу", що ставить під сумнів висновки лікаря психіатра постановки її на консультативний облік з діагнозом "Сенільна деменція" (F03.0) та внесені ним до вказаної медичної карти записів, зокрема, без з`ясування питання щодо дієздатності, без усвідомленої згоди ОСОБА_3 , оскільки заява щодо надання згоди на огляд лікарем-психіатром написана та підписана ОСОБА_1 , як опікуном, яка не являлась ним, у вихідний день за місцем проживання освідуваної, тощо і які прийняті до уваги без належної оцінки експертами КНП "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не надано оцінку рішенню Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2012 року у справі № 227/304/12, яке набрало законної сили, у відповідності до якого наказ головного лікаря Хмільницької ЦРЛ від 26.11.2010 року в частині визнання недійсними записів в згаданій амбулаторній картці хворої ОСОБА_3 щодо психічного захворювання було визнано протиправним та скасовано, колегією суддів не приймається до уваги, через те, що його наявність не спростовує заведення і оформлення лікарем ОСОБА_12 амбулаторної картки хворої ОСОБА_3 , постановки останньої на консультативний облік та внесені до неї записів з порушенням вимог Закону України "Про психіатричну допомогу".
Колегія суддів також не приймає до уваги наявні в матеріалах справи записи в журналах виклику бригад швидкої медичної допомоги від 16.07.2007 року та від 28.08.2008 року, через те, що діагноз: "хвороба Альцгеймера?" поставлено фельдшерами бригад швидкої медичної допомоги під питанням та за межами їх компетенції та кваліфікації. Лікарями спеціалістами після цього ОСОБА_3 не оглядалася, діагноз не встановлювався, медична допомога та лікування їй не призначалося.
Іншими ж медичними документами, які досліджувалися судом першої інстанції та експертами при проведенні експертиз, зокрема, лікарсько-трудовою експертною справою № 161, медичною картою стаціонарного хворого ОСОБА_3 № 6281, психопатологічних феноменів у останньої, які б свідчили про наявність у неї психічного розладу, не підтверджено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що з зазначених наявних в матеріалах справи медичних документів неможливо зробити однозначний висновок щодо неспроможності ОСОБА_3 станом на 13 квітня 2007 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що спростовує доводи апелянта у цій частині.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що показання свідків допитаних за клопотаннями сторони позивача ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ін., а також свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , допитаних за ініціативою відповідача, достовірно не підтверджують обставини, на які посилалась позивач, оскільки їх покази різняться між собою та не містять чіткого визначення стану ОСОБА_3 саме на момент укладення оспорюваних договорів дарування. 
Поряд з цим, зі змісту договорів дарування від 13.04.2007 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які посвідчені приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинською Л.П., вбачається, що при укладенні договорів сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладання договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків у нього. Також нотаріусом сторонам роз`яснено зміст ст.ст. 377,717,721,722,727 ЦК України та ст.ст. 78125,126,103-109,202 ЗКУ, ст.ст. 21,65,74 СК України. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи громадян встановлено та їх дієздатність перевірено. 
Відсутність особливостей поведінки чи висловлювань ОСОБА_3 під час укладення правочину підтверджено також показами свідка нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинської Л.П., які були надані нею під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
З урахуванням висновків експертів, медичних документів та інших досліджених доказів в їх сукупності, суд попередньої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування.
Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, переглянувши оскаржене судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування, оскільки суд попередньої інстанції, з огляду на надані учасниками справи докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до ст. 357 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року та додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                         О.Ю. Береговий

Судді                                                         О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк