Дата документу 02.05.2023 Справа № 337/3107/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 337/3107/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
№ 22-ц/807/1040/23                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Яма Дмитра Миколайовича на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2023 року по справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, заінтересована особа (стягувач) Концерн «Міські теплові мережі»,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі адвоката Яма Д.М. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2023р. до суду від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О., заінтересована особа (стягувач) Концерн «Міські теплові мережі», в якій після усунення недоліків, заявник просив визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. від 24.01.2023р. про відкриття виконавчого провадження №70837873, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення основної винагороди та про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №70837873.
Скаргу заявник мотивував тим, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.12.2020р. частково задоволені позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» та стягнуто з нього на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2017р. по 30.06.2020р. в сумі 5474,47грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. від 24.01.2023р. відкрито виконавче провадження №70837873 з примусового виконання вищевказаного судового рішення. Копію вказаної постанови отримано ним 27.01.2023р. Одночасно з копією постанови про відкриття виконавчого виконавче провадження №70837873, він отримав копії постанов приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди та про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №70837873.
Вважає вказані постанови приватного виконавця неправомірними, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релаксації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави» від 28.07.2022р. №2468-ІХ, абзац 15 п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» викладено в такій редакції: «Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій».
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022р. №309, до передбаченого Законом №2468-ІХ переліку включено всю територію Запорізького району. Відповідно до п.8 ст.1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» №807-ІХ від 17.07.2020р., до території Запорізького району належить вся територія міста Запоріжжя як адміністративного центру району. 
На підставі викладеного заявник скарги вважав, що приватним виконавцем безпідставно було відкрито виконавче провадження №70837873, а також незаконно прийняті інші постанови в межах цього виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2023р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. за заявою стягувача – Концерну «Міські теплові мережі» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №70837873 з примусового виконання виконавчого листа №337/3107/20, який видано 27.07.2021р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», місцезнаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардейський, буд.137, заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2017р. по 30.06.2020р. в сумі 5474,47 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. від 24.01.2023р. у виконавчому провадженні ВП №70837873 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 6600 грн.
Копію постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №70837873 від 24.01.2023р. та про арешт коштів боржника у даному виконавчому провадженні від 24.01.2023р. заявник ОСОБА_1 отримав 27.01.2023р., що учасниками справи не оспорюється, і 04.02.2023р. направив поштовим зв`язком до суду дану скаргу.

Відмовляючи у задоволенні скарги, су3д першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.18 Закону « Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.2 ст.24 цього ж Закону, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
 Обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та попередити боржника про обов`язок подати декларацію про доходи та майно боржника, а також попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей передбачений ч.5 ст.26 цього Закону.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.18 Закону « Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Частинами 1-3 ст.56 зазначеного закону передбачено, зокрема, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець діяв в межах повноважень, наданих йому законом та його дії були спрямовані на виконання судового рішення, яке набуло чинності.

Заявник скарги посилався на те, що воєнний стан унеможливлює відкриттвиконавчого провадження та вчинення примусових дій з виконання.

Так, відповідно до вимог абз.15 п.10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2468-IX від 28.07.2022р.) забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.
 06.12.2022р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364 «Про деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», яка набрала чинності 25.12.2022р.
Пунктом 1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України установлено, зокрема, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних військових адміністрацій;
Отже, постановою Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022р. розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та на території активних бойових дій.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №45 від 13.01.2023р., яка набрала чинності 21.01.2023р., внесено зміни до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022р. №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», якими викладено абзац 13 в такій редакції: 
«території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими Російською Федерацією. Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022р. №309, який набрав чинності 27.12.2022р., затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.. 
Вказаним Переліком також розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та на території активних бойових дій.
Згідно з розділом І Переліку (в редакції, яка діяла станом на 24.01.2023р.) всю територію Запорізького району Запорізької області віднесено до території можливих бойових дій з 12.03.2022р. без визначення дати припинення можливості бойових дій (пп.1.3 Переліку).
Відповідно до п.8 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020р. № 807-IX, у Запорізькій області утворено Запорізький район (з адміністративним центром у місті Запоріжжя) у складі територій, зокрема, Запорізької міської територіальної громади.
Отже, територія Запорізького району Запорізької області, у склад якої входить територія Запорізької міської територіальної громади, станом на 24.01.2023р. не відносилась до території, розташованої в районі проведення активних воєнних (бойових) дій, а відносилась до території можливих бойових дій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій.
Водночас, як зазначив суд першої інстанції, абз. 13 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022р. №1364, в редакції, яка діяла на час винесення приватним виконавцем оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника (24.01.2023р.) визначено, що прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених п.10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок про те, що встановлена п.10-2 у розділі XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» заборона на відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій не поширювалась на територію Запорізької міської територіальної громади.

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок, що приватний виконавець не був позбавлений можливості відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішень на території Запорізької міської територіальної громади. 

Доводам боржника ОСОБА_1 та його представника про те, що приватним виконавцем не було враховано встановлену Законом України «Про виконавче провадження» заборону на відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території м.Запоріжжя, яке розташовано в районі проведення воєнних (бойових) дій, суд першої інстанції також надав критичну оцінку з посиланням на чинне законодавство.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 травня 2023 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков