ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 травня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/476/21	
Південно-західний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюк І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В. 

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.
за участю:
від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Лебедін Ю.І. ордер від 15.03.2023;
від Громадської організації «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» - Фомін А.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   
ОСОБА_3 
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 
по справі №916/476/21
за позовом Громадської організації «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2»    
до відповідачів:      
1. ОСОБА_1 ;
2. ОСОБА_2 ;
3. ОСОБА_3 
за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 
про визнання договорів недійсними

суддя суду першої інстанції - Дьяченко Т.Г.                             
місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд    Одеської області. 
Повний текст рішення складено та підписано 22.12.2022

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 про визнання недійсними з моменту укладання: Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017.
В обґрунтування позову позивачем було зазначено, що Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» не має інформації про вказані договори та акти, вважає ці договори та акти такими, що вчинені не в інтересах позивача, з метою завдати шкоди, а саме безпідставно заволодіти грошовими коштами, належними позивачу. 
У зв`язку з чим, Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» ставить під сумнів дійсність та реальність договорів підряду та актів, які начебто були складені за результатами виконання цих договорів підряду. Про договори позивачу було невідомо, будь-яких звернень до позивача з боку ОСОБА_1 з приводу погашення будь-якої заборгованості не надходило.
На думку Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» ці обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідними позовними вимогами до відповідачів  ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 позовну заяву Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено.
Визнано недійсним Договір підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, укладений між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» та ОСОБА_6 .
Визнано недійсним Договір підряду на виконання будівельних робіт №24/04/18 від 25.04.2018, укладений між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» та ОСОБА_6 .
Визнано недійсним Договір поруки №01/05/18 від 01.05.2018, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Визнано недійсним Договір поруки №12/06/17від 12.06.2018, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
В задоволенні позовних вимог Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» до ОСОБА_3 - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» 6810, 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 165000, 00 грн. витрат за проведення експертного дослідження. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» 2270, 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 55000, 00 грн. витрат за проведення експертного дослідження.
В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт не укладання договорів, що є предметом розгляду даної справи та відповідно відсутність волевиявлення на виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків за ними.
Також суд зазначає, що за час розгляду справи відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами виконання таких договорів або вчинення відповідних дій щодо виконання умов договорів, а відтак суд вважає, що позивачем доведено, що договори не укладалися.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів.
Стосовно позовних вимог позивача до ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийшов до висновку щодо відмови в позові в цій частині, оскільки сторонами за  спірними договорами були - Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 не був стороною таких правочинів, а лише здійснював підписання договорів від імені Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2», будучи керівником товариства. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19 грудня 2022 року, за позовом Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі 2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними з моменту укладання: Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017  у справі № 916/476/21 та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час винесення судового рішення не було враховане те, що визначаючи самостійно, який вид експертизи необхідно провести, по зазначеній справі, ігноруючи ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2022 року, всупереч п. 1.8. Інструкиії про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5). в якому зазначено «Підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи. складений уповноваженою на те особою (органом)...» директор ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», перевищуючи свої повноваження, сама визначила, що по цій справі буде проводитися не призначена судом судова технічна експертиза документів, а фізико- хімічна експертиза.
Зазначеного суд першої інстанції до уваги не прийняв та визнав вказану судову експертизу належним та допустимим доказом. 
Крім того, скаржник зазначає, що 20.10.2021 Господарський суд Одеської області виніс ще одну ухвалу по справі №916/476/21, якою доручив проведення судової технічної експертизи експерту Юрченко Є.М., тобто по оскаржуваній справі проведення експертизи було доручено двом особам:
-          ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз»;
-          експерту Юрченко Євгену Миколайовичу, що на думку скаржника є неприпустимим. 
Також, скаржником зазначається, що відповідно до розділу III Інструкції «Про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах», яку затверджено наказом Мінюста України від 12.12.2011 №1431/20169, обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних.
Зокрема, скаржник вказує, що до місцевого суду представником ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до суду було надано витяг картки атестованого судового експерта та відомостей, що містяться в реєстрі атестованих судових експертів, з якого вбачається, що обидва свідоцтва, які були отримані ОСОБА_8 у 2004 та 2005 році вважаються недійсними, і жодних підтверджень своєї кваліфікації він не здійснював з 2008 року.
Отже, на думку скаржника, ОСОБА_8 не відповідає вимогам статті 69 Господарського процесуального кодексу України, оскільки належні та допустимі докази його кваліфікації не були надані до суду.
На думку скаржника, судом першої інстанції не було надано правової оцінки цим фактам.
Також, скаржником в апеляційній скарзі зазначається, що оскаржувані договори, а саме: договір підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договір підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договір поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договір поруки №12/06/17 від 12.06.2017 було укладено та виконано відповідно до норм діючого законодавства і Позивачем не надано до суду жодного доказу (крім припущень) щодо їх не дійсності та не виконання, у господарського суду Одеської області відсутні підстави визнавати їх не дійсними.
Крім цього скаржник зазначає, що позов Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними з моменту укладання: Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018р, Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017 є не підсудним господарському суду Одеської області, так як відповідачами є фізичні особи.
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 13.01.2023.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/476/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/476/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 по справі №916/476/21 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
26.01.2023 матеріали справи №916/476/21 надійшли до суду апеляційної інстанції. 
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022  по справі №916/476/21.
Призначено справу №916/476/21 до розгляду на 16.03.2023 о 14:00 год.
16.03.2023 до суду від Громадської організації «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги.
У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 16.03.2023 оголошено перерву до 18.04.2023 о 14:00 год.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №   916/476/21 відбудеться 18.04.2023 о 14:00 год. 
11.04.2023 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшло клопотання про залучення до матеріалів доказів, а саме: лист Міністерства юстиції України; витяг з державного реєстру атестованих судових експертів; звернення до Міністерства юстиції України; заяву до Головного управління Національної поліції м.Київ; копію ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м.Києва від 20.02.2023.
11.04.2023 до Південно - західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшла заява про відвід головуючого судді Філінюка І.Г.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_3 відвід головуючому судді Філінюку І.Г., у справі №   916/476/21.
Справу №   916/476/21 передано на автоматизований розподіл для визначення судді в порядку, встановленому ст.32 ГПК України, для вирішення питання про відвід.          Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 13.04.2023 (суддя Таран С.В.) у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Південно-західного апеляційного господарського суду Філінюка І.Г. б/н від 11.04.2023 (вх.№906/23 від 12.04.2023) у справі №916/476/21 відмовлено.
18.04.2023 до Південно - західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1  та  ОСОБА_2 надійшли заяви про відвід головуючого судді Філінюка І.Г.
В судовому засіданні 18.04.2023 ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 заяви ОСОБА_1 (вх.н. 93/23 Д6) та  ОСОБА_2 (вх.н. 93/23 Д7) про відвід головуючого судді Філінюка І.Г. у справі №916/476/21 залишено без розгляду.
В судовому засіданні Південно - західного апеляційного господарського суду 18.04.2023 в задоволенні заявленого клопотання ОСОБА_3 про залучення до матеріалів справи доказів відмовлено, оскільки відповідні запити до Міністерства юстиції України та Головного управління Національної поліції м.Київ направлялися вже після винесеня рішення по справі та заявником не було обґрунтовано чому ці докази не надавалися до суду першої інстанції (ухвала в протокольній формі) та оголошено перерву до 10.05.2023 о 13:30 год.
10.05.2023 до суду надійшла заява Громадської організації «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» про намір в подальшому долучити докази витрат на професійну правничу допомогу.
10.05.2023 до суду надійшло клопотання від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 - адвоката Лебедіна Ю.І. про залучення до матеріалів справи доказу, а саме: Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також клопотання про визнання загальновідомих фактів
В судовому засідання 10.05.2023 клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 - адвоката Лебедіна Ю.І. про визнання загальновідомих фактів - залишено без розгляду, оскільки вказані факти, а саме щодо залучення до матеріалів справи листа Міністерства юстиції України вже були розглянуті у судовому засіданні 18.04.2023 та було відмовлено у його залученні до матеріалів справи, а клопотання щодо залучення до матеріалів справи Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено та залучено до матеріалів справи (ухвала в протокольній формі).
Крім того, 10.05.2023  від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, і на цей час у нього загострення хвороби, в зв`язку з чим він не має змоги приймати участь у судовому засіданні.
В судовому засідання 10.05.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки до заяви не було додано відповідних доказів, що заявник на теперішний час має загострення хвороби (ухвала в протокольній формі).
В судовому засіданні 10.05.2023 представник відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги .
Представник Громадської організації «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» заперечував щодо вимог апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
05.06.2017 між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» (замовник) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) було укладено Договір підряду №05/06/17 на виконання будівельних робіт, за умовами якого підрядник зобов`язується виконати ремонтні роботи дорожніх поверхонь в`їзду і міжквартальної вулиці на території  Громадської організації „Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2», дорожніх поверхонь рядів 3, 4, 10, 11 на території Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2», адреса розташування об`єкта: АДРЕСА_1.
Матеріали справи містять Акт передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017 до Договору підряду №05/06/17 на виконання будівельних робіт від 15.09.2017. 
12.06.2017 між ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) (кредитор) було укладено Договір поруки №12/06/17, за яким визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» всіх зобов`язань за Договором підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017. 
25.04.2018 між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» (замовник) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) укладено Договір підряду №25/04/18 на виконання будівельних робіт, за умовами якого підрядник зобов`язується виконати ремонтні роботи дорожніх поверхонь рядів 8, 9, 11-15 на території  Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2», адреса розташування об`єкта: АДРЕСА_1.
Матеріали справи містять Акт передачі-приймання виконаних робіт від 29.07.2018 до Договору підряду №25/04/18 на виконання будівельних робіт від 25.04.2018. 
01.05.2018 між ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) (кредитор) було укладено Договір поруки №01/05/18, за яким визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» всіх зобов`язань за Договором підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018. 
В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що Громадська організація «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» не має інформації про вказані договори та акти, вважає ці договори та акти такими, що вчинені не в інтересах позивача, з метою завдати шкоди, а саме безпідставно заволодіти грошовими коштами, належними позивачу. Позивач ставить під сумнів дійсність та реальність договорів підряду та актів, які начебто були складені за результатами виконання цих договорів підряду. Про договори позивачу було невідомо, будь-яких звернень до позивача з боку ОСОБА_1 з приводу погашення будь-якої заборгованості не надходило.
Так, відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_10 , яка виступає підрядником, зобов`язувалась виконати ремонтні роботи дорожніх поверхонь в`їзду і міжквартальної вулиці на території позивача, дорожніх поверхонь рядів 3,4,10,11 на території позивача. Відповідно до Акту передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017, який є додатком до згаданого вище Договору підряду, ОСОБА_10 в повному обсязі і відповідно до умов Договору підряду №05/06/17 здійснила ремонтні роботи дорожніх поверхонь в`їзду і міжквартальної вулиці на території позивача та дорожніх поверхонь рядів 3,4,10,11 на території позивача. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості будівельних робіт №3 за серпень 2017 року вартість здійснених ремонтних робіт дорожніх поверхонь рядів 10,11 складає 31000,00 грн.
Згідно з п.п. 2.2, 2.5 Договору підряду №05/06/17 оплата за виконанні роботи здійснюється після підписання Замовником Актів передачі-приймання робіт. Кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється Замовником не пізніше 01 червня 2020 року.
Відповідно до п.1.1 зазначеного договору ОСОБА_10 зобов`язувалась виконати ремонтні роботи дорожніх поверхонь рядів 8,9,11-15 на території позивача. Адреса розташування об`єкта: АДРЕСА_1 . Відповідно до Акту передачі-приймання виконаних робіт від 29 липня 2018 року, який начебто був укладений між підрядником і замовником і є додатком до Договору підряду №25/04/18, ОСОБА_10 в повному обсязі і відповідно до умов Договору підряду №25/04/18 здійснила ремонтні роботи дорожніх поверхонь рядів 8,9,11-15 на території ГО позивача, у свою чергу замовник, тобто позивач, жодних претензій до Підрядника немає. 
Таким чином, позивач стверджує, що документи фактично містять суперечливу інформацію, а відповідно виникають сумніви щодо реальності господарської операції, дійсності договорів, переліку начебто виконаних робіт та розрахунку вартості цих робіт.
Позивачем було зазначено суду, що вказане не відповідає дійсності. Ремонтні роботи станом на дати, які зазначені в оспорюваних договорах та актах не проводилися ОСОБА_6 .
Позивачем в обґрунтування позову було зазначено суду, що ОСОБА_1 підрядні роботи за договорами підряду не проводила та акти приймання-передачі містять недостовірну інформацію. 
Також позивачем надавались пояснення та було зазначено суду, що ОСОБА_3 незаконно перебував на посаді Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» та здійснював збір коштів на ремонт. 
Позивачем було зазначено суду, що фактично ремонтні роботи дорожніх поверхонь проводилось іншою особою на підставі укладених договорів та виконання ремонтних робіт підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт та оплатою по таким договором. 
Позивачем було зазначено суду, що дати договорів та актів, підписаних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не відповідають реальному часу, коли вказані договори були виготовлені.
Також позивачем було звернуто увагу суду та зазначено, що спірні договори поруки є фіктивними та не відповідають реальному часу, коли такі договори були виготовлені. 
Позовні вимоги направлено на визнання недійсними з моменту укладання: Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017. 
Мотивувальна частина.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містяться у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
Частиною 1   статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.
Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.
За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.
Матеріали справи містять Договір підряду №05/06/17 на виконання будівельних робіт від 05.06.2017, між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) та Акт передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017. до Договору підряду №05/06/17 на виконання будівельних робіт від 15.09.2017. 
Договір поруки №12/06/17 від 12.06.2017 між ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) (кредитор).
Договір підряду №25/04/18 на виконання будівельних робіт від 25.04.2018 між Громадською організацією «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» (замовник) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) та Акт передачі-приймання виконаних робіт від 29.07.2018 до Договору підряду №25/04/18 на виконання будівельних робіт від 25.04.2018. 
Договір поруки №01/05/18 від 01.05.2018 між ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) (кредитор).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2021 клопотання Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» від 19.04.2021р. вх. № ГСОО 10682/21 задоволено. Призначено у справі  №916/476/21 судову технічну експертизу. Проведення судової технічної експертизи доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».
На вирішення судової технічної експертизи поставлено наступні питання: Чи відповідає дата Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017 даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Договорі підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017 у той час, яким датовано документ? Чи відповідає дата Акту передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017. до  Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017. даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Акті передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017 до Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017 у той час, яким датовано документ? Чи відповідає дата Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018р. даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018р. у той час, яким датовано документ? Чи відповідає дата Акту передачі-приймання виконаних робіт від 29.07.2018р. до Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018р. даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Акті передачі-приймання виконаних робіт від 29.07.2018р. до Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018р. у той час, яким датовано документ? Чи відповідає дата Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 у той час, яким датовано документ? Чи відповідає дата Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017 даті виготовлення такого документа та чи нанесений печатний текст на папір, виконані підписи представником кожної із сторін та нанесено відтиск печатки кожної із сторін на Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017р..у той час, яким датовано документ?
Витрати по оплаті проведення судової технічної експертизи покладено на позивача - Громадську організацію «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2». Попереджено судового експерта (експертів), який (які) безпосередньо проводитиме експертизу, про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Експертний висновок після проведення експертного дослідження представити господарському суду Одеської області. Провадження у справі №916/476/21 зупинено до одержання результатів експертизи. Матеріали справи №916/476/21 надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».
13.09.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» надійшло клопотання щодо призначення експерта та надання дозволу на пошкодження документів. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» щодо призначення експерта, погодження строків проведення експертизи та надання дозволу на пошкодження документів від 13.09.2021р. вх. № ГСОО 24138/21  задоволено. Доручено проведення судової технічної експертизи у справі 916/476/21 ОСОБА_8 . Надано дозвіл на часткове пошкодження підписів, відбитків печаток та текстів в досліджуваних оригіналах документів. Погоджено строк виконання експертизи до 90 днів. Провадження у справі №916/476/21 зупинено до одержання результатів експертизи. Матеріали справи №916/476/21 надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».
Колегія суддів зауважує, що скаржник, відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів не скористались своїм правом щодо  оскарження ухвали про призначення судової експертизи, у тому числі щодо визначення експерт та експертної установи, отже ухвала Господарського суду Одеської області від 11.08.2021 про призначення у справі  №916/476/21  судової експертизи є чинною. 
Як вбачається із висновку експерта №9920 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в господарській справі №916/476/21 від 11.02.2022, наданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», тексти, підписи ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 та відбитки печатки Громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі - 2» на Акті передачі-приймання виконаних робіт від 15.09.2017 до Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Акті передачі-приймання виконаних робіт від 29.07.2018 до Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, Договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018 та Договору поруки №12/06/17 від 12.06.2017, Договору поруки №01/05/18 від 01.05.2018 виконано в один період квітень-жовтень 2020 року, що не відповідає датам зазначеним в документах. 
Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215 та 216 ЦК України.
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Стаття 180 ГК України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Аналіз вказаних норм свідчить, що будь-яка сторона може вважати недостатніми умови, вказані істотними або необхідними за законом та вимагати включення у договір додаткових умов. У такому випадку ці умови набувають значення істотних.
Отже, відповідно до приписів ЦК України та ГК України не вважаються укладеними господарські договори, в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення, або не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами та умовами, щодо яких на вимогу хоча б однією із сторін повинна бути досягнута згода. Встановивши відсутність такого погодження, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину як такого, що неукладений.
Колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 29.09.2022 у справі №916/2731/21, що, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
При цьому не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону  (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто,  недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору (постанови Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц, від 24.11.2021 у справі №754/10279/18).
При вирішенні даної категорії спору суд має з`ясувати: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень сторін у справі; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому суди згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №761/6144/15-ц (провадження №61-18064св18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, тексти, підписи та печатки на спірних договорах було виконано в один період - квітень-жовтень 2020 року, що не відповідає датам зазначеним в документах.
Так, договори, визнання недійсними яких є предметом розгляду справи, не були укладені та не узгоджені сторонами в момент їх підписання, вони були складені та підписані пізніше дати їх укладання, тобто сторони не узгодили їх умов та не підписали правочини.
Доводи скаржника щодо неприйнятності висновків експерта колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Статтею 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України. (Постанова Верховного Суду від 04.04.2023 справа № 908/807/18).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування  «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо  докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідні приписи ГПК України мають загальний, універсальний характер, так як вони є нормами господарського процесуального права, та є обов`язковими при вирішення спору судом незалежно від правовідносин, які виникли між учасниками процесу.
Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.02.2020 у справі №504/4430/17 визнано недійним в повному обсязі рішення загальних зборів громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2», оформлене протоколом від 09 квітня 2017 року, з моменту його прийняття, яким ОСОБА_3 було обрано головою організації. 
Позов у справі №504/4430/17 подано до Комінтернівського районного суду Одеської області в серпні 2017 року, тобто Договір підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, Договір поруки №01/05/18 від 01.05.2018 та Договір поруки №12/06/17 від 12.06.2017 були укладені під час існування спору щодо правомірності перебування ОСОБА_3 на посаді голови громадської організації «Товариство по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2».
Так, за час розгляду справи, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами укладення договорів №05/06/17 від 05.06.2017 та №25/04/18 від 25.04.2018, а після отримання висновку експерта є підстави для встановлення факту не вчинення (не укладення) договору підряду на виконання будівельних робіт №05/06/17 від 05.06.2017, договору підряду на виконання будівельних робіт №25/04/18 від 25.04.2018, оскільки вони виготовлені орієнтовно після спливу двох років від тих дат, що зазначені в цих договорах, а відтак  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено, що договори не укладалися, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження обставин не укладення спірних договорів, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачами на їх спростування.
Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять Акти виконаних робіт за договорами підряду, тобто відбулась частково виконання спірних договорів, колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 910/7407/18, від 12.12.2019 у справі № 910/1997/18, згідно з яким визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами, а якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.
Рішення Господарського суду Одеської області у даній справі стосовно відмови у позовних вимог позивача до ОСОБА_3 у даному апеляційному провадженні не оскаржуване, оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не містять відповідних вимог.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що Господарський суд Одеської області доручив проведення судової технічної експертизи двом особам: ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» та експерту Юрченко Євгену Миколайовичу, що на думку скаржника є неприпустимим, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
До державних спеціалізованих установ належать:
науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;
науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;
експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
Згідно статті 9 вказаного Закону атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно п. 4, 5 Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 3505/5 від 12.12.2011 року судовий експерт здійснює свою діяльність з певного виду експертної спеціальності на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 301/5 від 03.03.2015. У разі закінчення терміну дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта експерт втрачає право на проведення судових експертиз до підтвердження ним кваліфікації судового експерта.
Отже, колегія суддів виходячи із правового аналізу вищенаведених норм чинного законодавства в їх сукупності, констатує, що суд може визначити для проведення судової експертизи:
-          державну спеціалізовану установу, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності;
-           судового експерта, які не є працівником зазначених установ; 
-          іншого фахівця (експерта) з відповідних галузей знань.
Оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2021 проведення судової технічної експертизи доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», яке не є державною спеціалізованою установою, а ні комунальної форми власності, без визначення конкретного судового експерта або іншого фахівця (експерта) з відповідних галузей знань, судом обґрунтовано ухвалою суду від 20.10.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» щодо призначення експерта, а саме Юрченко Є.М.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно посилання відповідача на те, що висновок складений особою, яка не є атестованим експертом у вказаній галузі, є необґрунтованими, оскільки у висновку фізико-хімічної експертизи матеріалів документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» від 11 лютого 2022 року зазначено, що виконання експертизи доручено експерту Юрченку Є. М., який має: вищу хімічну освіту, кваліфікація - спеціаліст-хімік; підготовку на Закритому акціонерному товаристві «Спеціальне конструкторське бюро «Хроматек» місто Йошкар-Ола, Російська Федерація та здобув кваліфікацію інженер апаратно-програмованих комплексів на базі газових хроматографів серії «Кристал»; спеціальні знання, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 2.2 «Дослідження матеріалів документів» (додаток до свідоцтва № 231, виданий експертно-кваліфікаційною комісією Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 11 жовтня 2007 року), свідоцтво скасоване у зв`язку із звільненням, що не позбавляє експерта кваліфікації (правова позиція Вищого адміністративного суду України наведена в ухвалі від 07 листопада 2012 року у справі №     К/9991/54050/12, джерело посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/27434680), та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2016 року у справі № К/800/4178/16 підтверджено повноваження Юрченка Є. М. для проведення фізико-хімічних експертиз (джерело посилання:   https://reyestr.court.gov.ua/Review/57676002); стаж експертної роботи в державних спеціалізованих експертних установах - 5 років; досвід виконання досліджень та експертиз з питань встановлення давності виконання записів, виконаних пастами кулькових ручок з 2006 року; досвід наукової роботи в галузі судової експертизи з 2003 року (відповідальний виконавець двох наукових робіт в галузі судової експертизи, які внесені до державного реєстру атестованих експертних методик; автор двох наукових статей в галузі судової експертизи, які рекомендовані до використання; керівник наукових тем в галузі судової експертизи матеріалів документів - «Дослідження динаміки часових змін записів, виконаних кульковими ручками», «Дослідження печатних текстів виконаних тонерами лазерних принтерів»; досвід науково-методичної роботи в галузі судової експертизи по впровадженню в судову експертизу газохроматографічного обладнання (2001-2003 роки: впровадження газохроматографічного обладнання, постановка газо хроматографічних методів судово-експертного дослідження та навчання експертів державних спеціалізованих установ.
Також висновок Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» від 11 лютого 2022 року містить підпис ОСОБА_8 про попередження його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання обов`язків експерта.
Колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», самостійно визначено, що по цій справі буде проводитися не призначена судом судова технічна експертиза документів, а фізико- хімічна експертиза, оскільки  відповідно до пункту 1.4 Інструкції  визначення способу проведення експертизи  (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.
Також, щодо непогодження відповідачів з вартістю експертизи, яка проведена Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», колегія суддів зазначає, що останні не були обмежені у праві замовити рецензію на висновок  експерта №9920, у тому числі щодо її вартості. 
Крім того, колегія суддів враховує, що 01.07.2021 до Господарського суду Одеської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення, разом з матеріалами господарської справи №916/476/21, відповідно до якого було зазначено суду, що в Одеському науково-дослідному інституті судових експертиз встановлення абсолютного часу виконання документів не проводиться через відсутність необхідної приладної бази, тому дослідження для вирішення питання відповідності давності виконання документів вказаній даті, не можуть бути виконані. 
Стосовно доводів апеляційної скарги, що даний позов не підсудний Господарському суду Одеської області, так як відповідачами є фізичні особи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, поряд із заявленим до Господарського суду Одеської області позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у даній справі, Громадською організацією «Товариства по спільній охороні транспортних засобів «Комбі-2» подано позов з тим же предметом та підставами до Київського районного суду м. Одеси як суду цивільної юрисдикції (справа № 947/295/21). 
На стадії вирішення питання про можливість відкриття провадження в цивільній справі № 947/295/21 ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2021 відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України. Суд роз`яснив позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (Том 1 а.с. 28-30).
Оскільки суд загальної юрисдикції відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за позовом  з тим же предметом та підставою позову, колегія суддів вважає, що це поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.
У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, пункт 230).
Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.
Так, у рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися в судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18, 24).
З огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, колегія суддів вважає, що справа №916/476/21 у заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за якими позивачу відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі судом загальної юрисдикції, має бути розглянута за правилами господарського судочинства оскільки, позивачу слід забезпечити доступ до правосуддя навіть в іншому судочинстві, ніж це передбачено законом, оскільки перешкоди до розгляду в належному (цивільному) судочинстві виникли у зв`язку із процесуальною діяльністю суду.
Подібний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у її постановах від 15.06.2021 у справі №904/6125/20, від 12 грудня 2018 року у справах № 490/9823/16-ц та № 761/12676/17, а також від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19.
Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 по справі №916/476/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 по справі №916/476/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2022 у справі №916/476/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 15.05.2023.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          О.Ю. Аленін    

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук