Справа № 308/4402/22

П О С Т А Н О В А
іменем України

        03 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., 
за участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатеса Кухта Ольга Василівна, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про відібрання дитини від батька, повернення її за місцем проживання матері і зміною способу участі батька у вихованні дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, про визначення способу виховання дитини батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатеса Кухта Ольга Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року, повний текст складено 09.09.2022, ухвалене суддею Малюком В. М.,
у с т а н о в и в:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатеса Кухта О.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про відібрання дитини від батька, повернення її за місцем проживання матері та зміну способу участі батька у вихованні дитини.
Позов обґрунтовано тим, що з травня 2011 року вона з ОСОБА_2 перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них із відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2019 визнано ОСОБА_2 батьком цієї дитини ОСОБА_4 .
Зазначала, що з серпня 2017 року вона разом із дитиною проживають окремо від відповідача. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.07.2020 було визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини та встановлено йому порядок побачення з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - один тиждень дитина перебуває та проживає у батька за адресою його місця проживання, а інший тиждень дитина знаходиться у неї як матері; - батько забирає дитину з 19:00 год неділі до 19:00 год неділі наступного тижня.
08 жовтня 2021 року та повторно 02 лютого 2022 року, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_4 , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлювалось за доцільним визначити місце проживання цієї дитини разом із його матір`ю, тобто нею за її адресою місця проживання.
27 березня 2022 року о 19:00 год вона передала ОСОБА_2 їх спільного сина і з цього часу відповідач не віддає їй сина, всупереч рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.07.2020 за № 248 щодо визначення способу участі у вихованні дитини, та безпідставно утримує їх спільного сина у себе вдома.
Стверджувала, що вона хвилюється за свого сина, оскільки дитина наразі перебуває під негативним впливом батька, вона не знає про психологічний та емоційний стан сина ОСОБА_5 . За фактом неповернення дитини батьком (відповідачем) та невиконання ним зазначеного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.07.2020 вона зверталася з відповідною заявою до поліції, однак спроби повернути сина виявилися безрезультатними, а тому це стало приводом для звернення її до суду за захистом своїх прав у порядку ст. 162 СК України.
Посилаючись на наведені вище обставини, а також з урахуванням того, що дитина зареєстрована і постійно проживає разом із нею за її місцем проживання і реєстрації, просила суд: 1) відібрати малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від ОСОБА_2 та передати дитину їй як матері; 2) змінити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , установивши йому такий графік побачень: - кожний тиждень місяця з 09:00 год суботи до 14:00 год неділі; - щорічно 14 днів літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі; - 7 днів зимнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 10 000 гривень; 4) допустити до негайного виконання рішення суду в частині відібрання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про визначення способу виховання дитини батьком.
Зустрічний позов мотивовано тим, що дійсно з травня 2011 року він із ОСОБА_1 перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2019 у справі № 308/6476/18 його було визнано батьком цієї дитини.
Рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 248 від 08.07.2020 визначено способи участі батьків у виховані дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено йому порядок побачення з його малолітнім сином, а саме: - один тиждень дитина перебуває та проживає у нього як батька, а інший тиждень дитина знаходиться у матері ОСОБА_1 ; - він як батько забирає дитину з 19:00 год неділі до 19:00 год неділі наступного тижня.
Зазначав, що ОСОБА_1 не здійснює належний культурний і духовний розвиток їх сина, тобто категорично відмовляється відводити дитину на курси угорської мови та гурток музичного розвитку, про що ним 08.02.2022 повідомлялося начальника служби у справах дітей виконкому Ужгородської міської ради.
З огляду на ці обставини та на підставі ст. 159 СК України вважав за необхідне змінити в судовому порядку встановлений рішенням виконкому Ужгородської міської ради за № 248 від 08.07.2022 спосіб виховання сина ОСОБА_7 , а відтак просив суд визначити такий спосіб виховання дитини: 1) один тиждень дитина перебуває та проживає у нього як батька, а інший тиждень дитина знаходиться у матері ОСОБА_1 . Він забирає дитину з 19:00 год неділі до 19:00 год неділі наступного тижня; 2) під час перебування дитини ОСОБА_4 у його матері та у випадку неможливості нею забезпечити відвідування дитиною курсів угорської мови, гуртка музичного розвитку та інших гуртків і спортивних секцій, він має право на самостійне забезпечення відвідування сином указаних гуртків та секцій.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року, зокрема, цей зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 та замінено в первісному і зустрічному позовах третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (т.2 а.с.6-8).

У липні 2022 року позивачка ОСОБА_1 та її представниця – адвокатеса Кухта О.В. подали до суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги щодо зміни способу участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з установленням йому графіку побачень: - кожний тиждень місяця з 09:00 год суботи до 14:00 год неділі; - щорічно 14 днів літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі; - 7 днів зимнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі. Як наслідок, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року це клопотання задоволено і вказану позовну вимогу залишено без розгляду (т.2 а.с.35, 36, 146).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Кирлик С.І., до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про відібрання дитини від батька і повернення її за місцем проживання матері – відмовлено. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення способу виховання сина ОСОБА_4 – відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду в частині вирішення первісного позову, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатеса Кухта О.В., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені у первісному позові та яким судом першої інстанції не надано належної оцінки. Звертала увагу на те, що ОСОБА_2 не виконує рішення органу опіки та піклування виконкому Ужгородської міської ради від 08.07.2020, яке на підставі ч. 2 ст. 19 СК України є обов`язковим до виконання. Також висновками цього органу опіки та піклування від 08.10.2021 і 02.02.2022 встановлено за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом із нею.
Окрім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.06.2022 у справі № 308/11186/21, яке ще не набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом із нею за адресою її місця проживання. 
Зазначала, що ще 21 травня 2022 року відповідач без її згоди і відома вивіз дитину за кордон до Угорщини, чим створив їй перешкоди у виховані сина.
Посилаючись на наведені вище обставини просила оскаржене рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Лаврентьєв Ю.Г., посилався на її безпідставність і надуманість, просив у задоволенні такої відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представниця – адвокатеса Кухта О.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у ній, просили таку задовольнити, оскаржене рішення суду в частині вирішення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник первісного відповідача ОСОБА_2 – адвокат Лаврентьєв Ю.Г. у судовому засіданні щодо апеляційної скарги заперечив із підстав наведених у відзиві на неї, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Представник третьої особи Шатров В.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав і просив таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення апелянтки ОСОБА_1 та представників учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Учасниками справи рішення місцевого суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржено, а відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом у цій частині не перевіряється.
Предметом і межами апеляційного перегляду в цій справі є судове рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог щодо відібрання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від ОСОБА_8 та передачі дитини її матері ОСОБА_1 .
Судом установлено, що з травня 2011 року сторони перебували між собою у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2019 у справі № 308/6476/18, що набрало законної сили, визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.24, 25).
Зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_1 є кв. АДРЕСА_1 , а відповідача ОСОБА_2 – кв. АДРЕСА_2 .
Сторони з 2017 року проживають окремо. 
Ці обставини учасниками справи не заперечуються та визнаються.
Як видно з довідки про реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12 червня 2018 року зареєстрованим його місцем проживання є кв. АДРЕСА_1 (т.1 а.с.23).
Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 248 від 08.07.2020 визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено ОСОБА_2 порядок побачення з його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - один тиждень дитина перебуває та проживає у батька за адресою його місця проживання, інший тиждень дитина знаходиться у матері ОСОБА_1 ; - батько забирає дитину з 19:00 год неділі до 19:00 год неділі наступного тижня (т.1 а.с.26).
Висновками орану опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.10.2021 за № 1122/23/02-14 та від 02.02.2022 за № 33/23/02-14 встановлено за доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_1 за адресою її місця проживання (т.1 а.с.27-31).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року у справі № 308/11186/21, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір`ю задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_1 за адресою її місця проживання. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком відмовлено (т.1 а.с.201-204). 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року зазначене рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 залишено без змін, а відтак воно в порядку визначеному ч. 2 ст. 273, ст. 384 ЦПК України набрало законної сили 24.11.2022. 
Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Як передбачено абзацом 1 ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
У правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 241/402/19, від 03.07.2019 у справі № 757/68957/17-ц, та які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом, вимоги про відібрання дитини на підставі ст.162 СК України є такими, що заявлені передчасно.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що органом опіки та піклування місце проживання малолітньої дитини сторін не визначалося, а висновки цього органу мають лише рекомендаційний характер щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із його матір`ю ОСОБА_1 за адресою її місця проживання.
ОСОБА_1 у цій справі звернулася до суду з позовом 08 квітня 2022 року, однак місце проживання дитини разом із нею на час звернення до суду з даним позовом теж у судовому порядку не визначалося. Таке відповідне рішення суду було ухвалено лише згодом 07.06.2022 та набрало законної сили тільки 24.11.2022, тобто після прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції в цій справі (01.09.2022). 
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з обґрунтованістю висновків місцевого суду про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 .
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в межах апеляційного перегляду справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору між сторонами не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін, у тому числі самої дитини, та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення в межах апеляційного розгляду справи.
Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення в частині апеляційного перегляду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 489,50 грн (т.2 а.с.170а) слід віднести за рахунок апелянтки - позивачки ОСОБА_1 . 
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатеса Кухта Ольга Василівна, залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка 
Судді