ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«08» травня 2023 року
м. Харків
справа № 624/713/22
провадження № 22ц/818/774/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу судді Кегичівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року в складі судді Крапівка Т.В.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Кегичівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці з усіма додатками та роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою судді Лугина О.С. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не врахував того, що саме судом повинна здійснюватися перевірка та встановлення зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо в результаті здійснених судом заходів щодо такої перевірки не вдається за можливе встановити зареєстроване місце проживання (перебування) або реєстрації відповідача, суд здійснює відкриття провадження у справі. Крім того, в оскаржуваній ухвалі судом чітко не зазначено, з порушенням яких саме вимог ЦПК України подана позовна заява.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Кегичівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року позивачкою не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якій зазначила останнє відоме місце реєстрації відповідача по АДРЕСА_1 .

На запит суду першої інстанції щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання, 20 грудня 2022 року з Кегичівської селищної ради Харківської області надійшло повідомлення, в якому вказано, що за відомостями Кегичівської селищної ради ОСОБА_3 не зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично не проживає (а.с.10).

Ухвалою судді Кегичівського районного суду Харківської області від 20 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, в ухвалі зазначено, що відповідач за зазначеною у позовній заяві адресою не зареєстрований, відомості про останнє відоме зареєстроване місце його проживання, місцезнаходження майна відповідача чи місце постійного його заняття (роботи) суду не надані. Домовленість подружжям щодо розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивача відсутня. Про наявність причин, з яких позивач не може виїхати до місця проживання, відповідача не повідомлено та відповідних доказів не надано.

Також вказано, що на підтвердження обставин, викладених позивачем у змісті позовної заяви щодо підсудності позову цьому суду, позивачу необхідно на виконання вимог даної ухвали надати відомості та за наявності відповідні докази щодо зареєстрованого місця проживання відповідача чи останнього відомого зареєстрованого місця його проживання, чи місцезнаходження його майна, місця постійного заняття (роботи). У разі труднощів в отриманні інформації чи доказів позивач має право звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування, забезпечення доказів.

Копію вказаної ухвали судді Лугина О.С. отримала 18 січня 2023 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16).

Ухвалою судді Кегичівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви  ОСОБА_1 неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив з того, що у наданий судом строк недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду першої інстанції від 20 грудня 2022 року не усунуті, а тому позов підлягає поверненню.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.
Зокрема, пунктом 2 частини 3 статті 175 УПК України передбачено, що позовна заява повинна містити  повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до абзацу 16 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» надання органами реєстрації та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Предметом позову у цій справі є розірвання шлюбу.
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України). 

Разом з тим, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, частина дев`ята статті 28 ЦПК України передбачає, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 ЦПК України.

Частинами 6-10 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому зазначила останнє відоме місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

На запит суду першої інстанції щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання 20 грудня 2022 року з Кегичівської селищної ради Харківської області надійшло повідомлення, в якому вказано, що за відомостями Кегичівської селищної ради ОСОБА_3 не зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 та фактично не проживає.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18 (провадження № 61-12785св19), від 12 травня 2022 року у справі № 552/3486/20 (провадження № 61-19159св20).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву суд першої інстанції не звернув уваги на те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено залишення заяви без руху з підстав надання відомостей та за наявності відповідних доказів щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 у позові зазначила останнє відоме їй місце реєстрації відповідача та її позов відповідає вимогам, визначеним статтями 175, 177 ЦПК України, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про повернення позовної заяви  ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів наголошує, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи (відповідачки), суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно з усталеною практикою ЄСПЛ визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.
Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу судді Кегичівського районного суду Харківської області від 06 лютого 2023 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.