Справа № 438/1002/15-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т. 
Провадження № 22-ц/811/3261/22                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       24 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Ванівського О.М.,
суддів – Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Назар Х.Б.
з участю: відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Галича Павла Орестовича на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11 листопада 2022 року,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування висновку відділу архітектури та містобудування Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання протиправним та скасування розпорядження виконкому Бориславської міської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її в попередній стан, уточнивши який 23.10.2017 року просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Бориславської міської ради від 09.11.2004 року №446 в частині передачі в земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ;
- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №566777 від 05.08.2005 року, виданого Бориславською міською радою ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 20.05.2010 року № 124, в частині надання ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для будівництва літньої кухні з гаражем розміром 8,0*14,0 м на АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати Висновок Відділу архітектури та містобудування Бориславської міської ради від 24.06.2011 року № 221;
- усунути ОСОБА_2 , перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення літньої кухні з гаражем по АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_1 привести земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , площею 0,0783 га та належить до будинковолодіння по АДРЕСА_1 - в попередній стан;
- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 , перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Бориславської міської ради від 26.12.2003 року № 285 в частині передачі безоплатно гр. ОСОБА_3 , з наступною видачею державного акту, земельної ділянки площею 788 кв.м. для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Бориславської міської ради від 26.12.2003 року № 288 в частині передачі безоплатно гр. ОСОБА_3 , з наступною видачою державного акту, земельної ділянки площею 788 кв. м. для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 9134881 від 13.08.2007 року, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення 12 сесії 4 скликання Бориславської міської ради від 26.12.2003 року № 285 про те, що він є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 площею 0,0788 га з цільовим призначенням земельної ділянки для та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:03:022:0125;
- визнати протиправним та скасувати рішення № 72 від 20.02.1992 року виконкому Бориславської міської ради народних депутатів;
- визнати протиправним та скасувати дозвіл на виконання будівельно-технічних робіт від 17.04.1992 року виданий інспекцією Держархконтролю м. Борислава;
- визнати протиправним та скасувати акт державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів садибної забудови до експлуатації від 01.10.2001 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 18.10.2001 року № 529 «Про затвердження актів прийняття в експлуатацію житлових будинків» в частині затвердження акту приймальної комісії від 01.10 2001 року про прийняття в експлуатацію новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 203,5 кв.м., житловою площею 119,5 кв.м., крім того п/підвал площею 106,3 кв.м., збудованого ОСОБА_3 та в частині вказівки Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити та видати свідоцтво на право власності на новозбудований житловий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ;
- визнати протиправним та скасувати Свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 , виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради від 31.10.2001 року;
- усунути ОСОБА_2 , перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення будинку АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , площею 0,0788 га, кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:03:022:0125, яка належить до будинковолодіння по АДРЕСА_1 та не чинити ОСОБА_2 , перешкоди в користуванні вказаною земельною ділянкою;
- зобов`язати ОСОБА_3 привести земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , площею 0,0788 га, кадастровий номер земельної ділянки 4610300000:03:022:0125, яка належить до будинковолодіння по АДРЕСА_1 в попередній стан.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 покликалась на те, що 26.06.2008 року нею, на підставі Договору дарування частини житлового будинку укладеного між ОСОБА_6 та нею, було отримано в дар 49/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 . 
17.09.2008 року вона звернулася до Бориславського міського суду із позовом до ОСОБА_1 з приводу усунення перешкод у користуванні належними їй на праві власності 49/100 ідеальними частинами будинку та 1/2 частинами сараїв та туалету та встановлення сервітуту щодо забезпечення їй можливості проходу та використання вказаними допоміжними спорудами. Під час розгляду вказаної справи було представлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №566777, з якого вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0783 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вказаний акт було видано на підставі рішення 16 сесії 4 скликання Бориславської міської ради № 446 від 09.11.2004 року. ОСОБА_1 порушуючи її право власності та без погодження з нею самовільно, без її дозволу демонтувала два сараї та туалет та самовільно без належних дозвільних документів розпочала будівництво у 2010 році літньої кухні з гаражем. 
20 травня 2010 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради було прийнято рішення № 124, відповідно до якого було надано ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва літньої кухні з гаражем розміром 8,0*14,0 м. на АДРЕСА_1 . На підставі вказаного вище рішення та отриманих містобудівних умов та обмежень було розроблено робочий проект, який було погоджено відділом архітектури та містобудування Бориславської міської ради, про що було складено висновок від 24.06.2011 року № 221. Вважає, що вказані вище документи та дії є протиправними, порушують її право власності та право користування, такі прийняті з грубими порушеннями законодавства.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування висновку відділу архітектури та містобудування Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання протиправним та скасування розпорядження виконкому Бориславської міської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її в попередній стан - відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року шляхом заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню земельної ділянки площею 788 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належать відповідачу ОСОБА_3 та земельної ділянки площею 0,0783 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать відповідачу ОСОБА_1 .
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Галич Павло Орестович.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення Бориславська міська рада та при оформленні та видачі оскаржуваного акту про право власності на землю не звернула належної уваги на те, що позивачу ОСОБА_2 відповідно до ст.. 120 ЗК України перейшло право власності земельною ділянкою на якій розташований будинок та господарські споруди, та крім цього до неї перейшло й право на земельну ділянку, яка перебувала у власності чи користуванні попередніх власників 49/100 ідеальних частин будинку. Також звертає увагу на те, що при передачі відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки було порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, що є підставою для скасування оскаржуваних рішення та державного акту про право власності на земельну ділянку.
Стверджує, що внаслідок укладення ОСОБА_3 договору дарування від 06.09.2001 року 49/100 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель під АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , право користування спірною ділянкою у ОСОБА_3 припинилося, внаслідок переходу до нового власника. Відтак, рішення Бориславської міської ради від 26.12.2003 року № 285, яке зазначено як підстава для передачі безоплатно гр. ОСОБА_3 , з наступною видачею державного акту, земельної ділянки площею 788 кв. м. для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як внаслідок його видачі було передано земельну ділянку, яка не перебувала у користуванні ОСОБА_3 , та яка не була вільною.
Також покликається на те, що предметом розгляду в цій справі є законність набуття відповідачами права власності на майно - земельні ділянки та житловий будинок, а також вимоги щодо усунення перешкод позивачу у користуванні вказаними земельними ділянками, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Вирішення зазначеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосується набутого права власності на об`єкти нерухомого майна, що потребує встановлення судом обставин правомірності їх набуття та виходить за межі компетенції адміністративних судів, а тому ці позовні вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судове засідання не в`явилися. 
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Галича Павла Орестовича 24.04.2023 року надійшла заява про те що в нього відсутні повноваження на здійснення представництва ОСОБА_10 .
Колегія суддів відхиляє вказану заяву, оскільки зазначення в договорі про надання правової допомоги від 03.09.2015 року попереднього найменування суду апеляційної інстанції, а саме апеляційного суду Львівської області, який в 2016 році був перетворений на Львівський апеляційний суд, не дає підстав для висновку про те, що представництво у цьому суді ОСОБА_9 на підставі згаданого договору про надання правової допомоги здійснюється без належного підтвердження повноважень.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 та її представника адвоката Галича Павла Орестовича, ОСОБА_3 , Цюпко Нелі Володимирівни, Цюпко Сергія Сергійовича, Бориславської міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування висновку відділу архітектури та містобудування Бориславської міської ради, визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання протиправним та скасування розпорядження виконкому Бориславської міської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та приведення її в попередній стан, суд першої інстанції виходив з того, що Бориславська міська рада Львівської області, приймаючи рішення № 446 від 09.11.2004року «Про передачу у власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам міста» (п.1.11) відповідачу ОСОБА_1 та рішення 26.12.2003 року № 285 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам міста» відповідачу ОСОБА_3 , не вийшла за межі своїх повноважень. Рішення прийняті з дотриманням вимог законодавства. Інші позовні вимоги ОСОБА_2 є похідними вимогами від інших вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на підставі Договору дарування частини житлового будинку укладеного між ОСОБА_6 та нею, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 525, належить 49/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: коридор літ. «2-1» пл. 17,6 кв. м., кухня літ. «2-2» пл. 18,9 кв.м., житлова кімната літ. «2-3» пл. 15,9 кв.м., 1/2 коридору літ. «І» пл. 4,1 кв.м., 1/2 кладова літ. «II» пл. 2,3 кв.м., 1/2 сараю літ. «Б», 1/2 сараю літ. «В», 1/2 туалету літ. «Д», 1/2 замощення літ. «І», воріт літ. «2», 1/2 огорожі літ. «1», загальною площею 55,6 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., який розташований по АДРЕСА_3 . Вказаний Договір нею було зареєстровано в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» про що було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19834763 від 08.08.2008 року (т.1 а.с.8,9).
Відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування укладеного 16.04.2004 року з ОСОБА_11 , посвідченого 16.04.2004 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р., зареєстрованого в реєстрі за №788, належить 51/100 ідеальної частини будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.50 т.1).
Крім цього, відповідачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВА №5666777 на підставі рішення 16 сесії 4 скликання Бориславської міської ради №445 від 09.11.2004 належить земельна ділянка площею 0,07883 га за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (т.1.а.с.10,11).
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту».
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів від 04.10.1979р. за N350 «Про результати обміру земель забудованих кварталів АДРЕСА_4 » за землекористувачами житлового домоволодіння АДРЕСА_5 було зареєстровано присадибну земельну ділянку площею 1345 кв. м.
Згідно рішення Бориславського міського народного суду Львівської області від 06.12.1991року у справі № 2-278/1991р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про поділ земельної ділянки, проведено поділ земельної ділянки при будинковолодінні по АДРЕСА_1 згідно варіанту технічної експертизи Дрогобицького кооперативу «Варіант» від 1.11.1991року.
B користування ОСОБА_3 , якому належало 49/100 ідеальних частин у будинковолодінні АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 852,5 кв.м., в тому числі під будівлями 40,5 кв.м. з них під жилими 40,5 кв.м., частину двору загального користування - 37 кв.м., під фруктовим садом – 600 кв.м., під городом - 175 кв.м., розмірами по периметру в метрах 33, 3; 22, 7; 33,5; 23, 6.
В користування ОСОБА_12 , якій належало 51/100 ідеальна частина y будинковолодінні АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 852 кв.м., в тому числі під будівлями 88,5, в тому числі під жилими 40,5 кв.м., нежилими 48 кв.м., під двором - 116 кв.м., частину двору спільного користування 37 кв.м., під фруктовим садом - 438кв.м., під городом під городом – 173 кв.м., розмірами по периметру 38,0; 23,6; 34,5 пм; 12,45; 9,10; 8,95; 13,0; 4,5 погонних метрів.
Рішення Бориславського міського народного суду Львівської області від 06.12.1991 року у справі № 2-278/1991р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про поділ земельної ділянки набрало законної сили та є обов`язковими до виконання на всій території України.
У відповідності по вимог ст. 42 ЗК України в редакції 1991 року угода про порядок використання i розпорядження земельною ділянкою (рішення суду про порядок користування земельною ділянкою) є обов`язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок i господарські будівлі.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду Україні, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (п. 7 розд. Х "Перехідні положення" України, ЗК України) одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, y тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, були раніше передбачені чинним законодавством. при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 p. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 3К на підставі цивільно-правових угод, a право користування на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. При переході на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких вона належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на них до фізичних або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бориславською держнотконторою 09 жовтня 2003року за реєстром №1574, зареєстрованого в Дрогобицькому МБТІ та ЕО 07.11.2003року, ОСОБА_11 успадкував 51/100 ідеальну частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та до нього як до нового власника, відповідно до ст. 120 ЗК України перейшло право користування і земельною ділянкою площею 852 кв.м., яка згідно рішення Бориславського міського народного суду Львівської області від 06.12.1991року була виділена у користування співвласнику 51/100 ідеальних частин будинковолодіння.
Відповідно до ст. 377 ЦК України в редакції 2003року, яка була чинною на час набуття відповідачем ОСОБА_13 права власності на 51/100 ідеальну частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , тобто на час укладення договору дарування від 16.04.2004року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. 
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Відповідно до ч.3 ст.415 ЦК України в редакції 2003року, яка була чинною на час набуття ОСОБА_1 , права власності на 51/100 ідеальну частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , тобто на час укладення договору дарування
від 16.04.2004року, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в пому ж обсязі, що і попередній власник будівлі (споруди).
Згідно ч.1 ст. 118 ЗК України в редакції від 04.06.2004 року громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Відповідно до ч.2 ст.118 ЗК України в редакції від 04.06.2004року рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Відповідач ОСОБА_1 , як співвласник нерухомого майна, звернулася до Бориславської міської ради з відповідною заявою про передачу їй у власність земельної ділянки за вказаною адресою для обслуговування 51/100 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Рішенням Бориславської міської ради Львівської області № 446 від 09.11.2004року «Про передачу у власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам міста» (п.1.11) відповідачу ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 783 кв.м. по АДРЕСА_1 , яка надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд з наступною видачею державного акту на право власності на землю.
На підставі рішення Бориславської міської ради Львівської області №446 від 09.11.2004 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 783 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .
На час прийняття рішення Бориславської міської ради від 09.11.2004 року №446 в частині передачі в земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №566777 від 05.08.2005 року, виданого Бориславською міською радою ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживала та жодної частки на право власності у даному житловому будинку не мала, як і не мала право на користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки набула право власності на 49/100 ідеальних частин житлового будинку в 2008 році, а відтак жодні її права та законні інтереси вказаним рішенням та державним актом не порушено.
На момент набуття позивачем ОСОБА_2 права власності на 49/100 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , земельна ділянка, відповідно вищезазначеного рішення суду від 06.12.1991року у справі № 2-278/1991р. у користування ОСОБА_3 , якому належало 49/100 ідеальних частин у будинковолодінні АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 852,5 кв.м., в тому числі під будівлями 40,5 кв.м. з них під жилими 40,5 кв.м., частину двору загального користування – 37 кв.м., під фруктовим садом – 600 кв.м., під городом – 175 кв.м., розмірами по периметру в метрах 33,3; 22,7; 33,5; 23,6, була приватизована відповідачем ОСОБА_3 та набула ознак об`єкта права власності, та не була відчужена позивачці ОСОБА_2 .
Аналізуючи істотні умови договору дарування частини житлового будинку укладеного між ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 525, зареєстровано в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» про що було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19834763 від 08.08.2008 року, судом встановлено розмір земельної ділянки не було визначено. Відповідно до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.
Суд першої інстанції вірно встановив, що житловий будинок АДРЕСА_1 не знаходився на приватизованих земельних ділянках відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , так як розташований поза межами приватизованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Безпідставними є покликання апелянта на те, що передача ОСОБА_1 у власність земельної ділянки пройшла з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема порушено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка передана ОСОБА_1 , у власність, було визначено згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів від 04.10.1979р.№350 «Про результати обміру земель забудованих кварталів №12,58», яким було затверджено встановлену при обмірі конфігурацію присадибних ділянок та зареєстровано за землекористувачами присадибні ділянки, в тому числі, згідно Додатку №1 до даного рішення, і за землекористувачами по АДРЕСА_6 , площею 1345 кв.м.
Підтвердження цільового призначення спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка передана ОСОБА_1 , у власність, відобразилося і у рішенні Бориславського міського народного суду Львівської області від 06.12.1991р., справа №2-278/1991р. Зокрема, згідно даного рішення суду проведено поділ земельної ділянки при будинковолодінні по АДРЕСА_1 .
На земельній ділянці при будинковолодінні АДРЕСА_1 розміщений житловий будинок, господарські споруди, сад, город, а тому, при поділі даної земельної ділянки у рішенні суду від 06.12.1991року судом зазначено конкретну площу земельної ділянки під житловим будинком, під нежилими приміщеннями, під садом та під городом.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що на час передачі ОСОБА_1 , у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на даній земельній ділянці знаходились землі різного цільового призначення, в тому числі і сільськогосподарського.
Крім того, суд першої інстанції вірно виходив з того, що інші позовні вимоги ОСОБА_2 є похідними вимогами від інших вимог, у задоволенні яких відмовлено та врахував те, що такі вимоги обґрунтовані аналогічними підставами, і вірного дійшов висновку що у задоволенні інших вимог слід також відмовити.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно дост. 129 Конституції України основнимизасадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно дост. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтаке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Галича Павла Орестовича - залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11 листопада 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27.04.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.