КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 755/12428/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7081/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Ратнікової В.М., Ящук Т.І.,
                  секретар - Ольшевський П.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов» про  визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києвавід 30 січня 2023 року, 
 
встановив:
у грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 31 жовтня 2022 року №4447ку про звільнення його з роботи згідно п.1 ст. 40 КЗпП, поновити його на посаді провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності у відділі внутрішнього аудиту ДП «Антонов» та зобов`язати відповідача внести відповідний запис до трудової книжки, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києвавід 30 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Сингаївської О.А. ,  дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 01.07.2021 його було прийнято на посаду економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності у відділ внутрішнього аудиту ДП «Антонов». Вказував, що на початку червня 2022 року після приходу нового менеджменту на ДП «Антонов» йому було запропоновано звільнитися з посади за власним бажанням, від чого він відмовився. Наказом від 08.08.2022 № 3927к з 15.10.2022 зі штатного розпису підприємства було виключено посаду «провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504) відділу внутрішнього аудиту (підпр. 415) - 1 од., яку займає ОСОБА_1 . 
Позивач зазначав, що на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України відповідно до Наказу № 4087к від 15.08.2022 йому було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 29.08.2022 в кількості 207 одиниць. Під час ознайомлення з вищезазначеним Наказом 30.08.2022 серед запропонованих вакансій позивач обрав посаду Генерального директора ДП «Антонов». 
23.09.2022 «Інформаційним повідомленням» позивача було повідомлено про те, що керівник підприємства (тобто Генеральний директор ДЦ «Антонов») призначається та звільняється з посади Державним концерном «Укроборонром», тому він має право брати участь у відборі на заміщення вакантної посади керівника Підприємства па загальних підставах. 
В подальшому на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України відповідно до Наказу №5652к від 30.09.2022 ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 30.09.2022 в кількості 187 одиниць. Серед запропонованих вакансій позивач обрав посаду заступника генерального директора (з авіаційної безпеки) ДП «Антонов», однак «Інформаційним повідомленням» його було повідомлено, що кваліфікаційними вимогами для зайняття цієї посади є: повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст), післядипломна освіта у галузі управління і забезпечення авіаційної безпеки, стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня у структурі забезпечення авіаційної безпеки - не менше 3 років. Також ОСОБА_1 повідомлено, що наявний у нього досвід роботи та освіта не відповідають кваліфікаційним вимогам, передбаченим для посади заступника генерального директора (з авіаційної безпеки). 
Відповідно до Наказу №6174к від 17.10.2022 позивачу було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 17.10.2022 в кількості 219 одиниць. Серед запропонованих вакансій позивач обрав посаду керуючий комбінатом громадського харчування, яка також не відповідала його кваліфікації. 
Також позивачу було запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 20.10.2022 в кількості 221 одиниць, в тому числі повторно посаду Генерального директора ДП «Антонов», яку він вибрав та був повторно повідомлений про  право брати участь у відборі на заміщення вакантної посади керівника Підприємства на загальних підставах. 
27.10.2022 позивачу було запропоновано іншу роботу па вакантних посадах в кількості 216 одиниць, під час ознайомлення з якими він обрав посаду начальника бюро відділу гарантійного супроводження, однак його знову було повідомлено, що досвід роботи та освіта не відповідають кваліфікаційним вимогам, передбаченим для даної посади. 
Наказом №4447ку від 31.10.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 31.10.2022 за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього місячного заробітку на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений та отримав його копію в той же день. 
Позивач вважав своє звільнення незаконним та протиправним, оскільки за невеликий проміжок часу були прийняті протилежні рішення, а саме: додано структурну одиницю та скорочено структурну одиницю, які свідчать не про скорочення штату або чисельності працівників, а про намагання роботодавця звільнити саме його та замістити його іншим працівником. 
За таких обставин просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києвавід 30 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача з роботи. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Частини друга та третя цієї статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватися в разі вирішення питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.
При вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.
За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.
При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до Статуту ДП «Антонов», затвердженого Наказом ДК «Укроборонпром» від 04.11.2020 № 446, ДП «Антонов» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, яке передане в управління ДК «Укроборонпром», утворено з метою одержання прибутку шляхом здійснення систематичної науково-дослідної, дослідно-конструкторської, виробничої, торговельної та іншої господарської діяльності. 
18.02.2020 ДП «Антонов» затверджено Положення «Про порядок оформлення, затвердження та внесення змін до штатного розпису підприємства» із змінами і доповненнями, яким встановлено єдиний порядок та вимоги з складання, затвердження, внесення змін, погодження з ДК «Укроборонпром» та зберігання штатного розпису підприємства. 
Відповідно до п. 3.1 Положення, штатний розпис підприємства може змінюватися: при створенні підрозділу; при реорганізації підрозділу (в цьому випадку можуть вноситися зміни до діючого штатного розпису підрозділу або складатися новий штатний розпис підрозділу); при змінах в організації виробництва та праці, змінах виробничих планів, номенклатури та обсягу робіт, що виконуються, і т.п., які здійснюються без реорганізації; при скороченні чисельності або штату працівників; шляхом ліквідації вакансій; при підвищенні тарифних ставок і окладів на підприємстві.
Відповідно до п. 3.9 Положення тимчасово на період воєнного стану в обов`язковому порядку погоджуються з ДК «Укроборонпром» зміни до штатного розпису підприємства щодо тих посад, призначення кандидатів, на які підлягають погодженню ДК «Укроборонпром».
Наказом ДП «Антонов» № 3217кп від 30.06.2021 ОСОБА_1 прийнято провідним економістом з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності у відділ внутрішнього аудиту (415). 
Позивач має диплом спеціаліста Українського державного університету фізичного виховання і спорту за спеціальністю «фізичне виховання і спорт»; диплом молодшого спеціаліста Київського фінансово-економічного коледжу за спеціальністю «фінанси», спеціалізація «податки і оподаткування», присвоєно кваліфікацію «бухгалтер фінансист»; диплом бакалавра про базову вищу освіту Київського університету туризму, економіки і права за напрямом підготовки «Право»; диплом про повну вищу освіту Київського університету туризму, економіки і права за спеціальністю «Правознавство» з кваліфікацією юриста. 
17.06.2022 Наказом ДП «Антонов» № 2797к у зв`язку з виробничою необхідністю та за погодженням з ДК «Укроборонпром» (лист від 10.06.2022 року вих.№UOP6.2 - 3327) реорганізовано з 20.06.2022 відділ внутрішнього аудиту (ВВА) шляхом перетворення бюро аудиту соціальної сфери (41504) у бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504). З бюро соціальної сфери (41504) виключено посади: начальник бюро; провідний економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності; фахівець 1 категорії та введено відповідні посади по бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504). 
02.08.2022 директором з внутрішнього аудиту, комплаєнсу та контролю ДП «Антонов» на ім`я в.о. Генерального директора ДП «Антонов» складено Службову записку «Про оптимізацію штатного розпису відділу внутрішнього аудиту», відповідно до якої у зв`язку з відповідними процесами із перетворення ДП «Антонов» відповідно до Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», пріоритетним стало аудиторське супроводження діяльності об`єктів інфраструктури, а також діяльності відповідних підрозділів та посадових осіб ДП «Антонов» з управління активами Підприємства. У зв`язку з цим у червні 2022 року було здійснено перетворення бюро аудиту соціальної сфери (41504) на бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504). Разом з тим, існування на цей час в штатному розписі бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури посади провідного економісті з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності, з огляду на скорочення в умовах воєнного часу та пандемії обсягів діяльності ДП «Антонов» у соціальній сфері, не вбачається доцільним. У зв`язку з викладеним та службовою необхідністю запропоновано прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису шляхом виключення із складу бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504) посади провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності (1 од.). 
Наказом ДП «Антонов» № 3927к від 08.08.2022, який введено в дію з 15.10.2022, у зв`язку з виробничою необхідністю внесено зміни до штатного розпису підприємства, виведено зі штатного розпису підприємства Відділ внутрішнього аудиту (415); Бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504)провідного економісті з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності. 
Наказом ДП «Антонов» № 4087к від 15.08.2022, попереджено ОСОБА_1 про виключення із штатного розпису з 15.10.2022 його посади: провідний економіст з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури (41504) відділу внутрішнього аудиту (415) - 1 од.; запропоновано позивачу іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» станом на 29.08.2022 в кількості 207 одиниць на 9 аркушах; попереджено ОСОБА_1 , що у разі його відмови від запропонованої іншої роботи, з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у встановлених чинним законодавством розмірах. 
З Наказом ДП «Антонов» № 4087к від 15.08.2022 ОСОБА_1 ознайомився під особистий підпис 30.08.2022.
Наказом ДП «Антонов» № 4447к від 31.10.2022 ОСОБА_1 , провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності бюро аудиту соціального забезпечення, управління активами та інфраструктури відділу внутрішнього аудиту звільнено 31 жовтня 2022 року за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього місячного заробітку (п. 1 ст. 40 КЗпП України). 
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що фактично скорочення чисельності штату не відбулось, оскільки посаду відповідача було замінено аналогічною посадою, на яку призначено іншу особу. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення не було враховано його переважне право на залишення на роботі також не можуть бути підставою для скасування рішення суду. 
Верховний Суд у постанові у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17 дійшов висновку, що «частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).
Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.
Водночас повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування)».
Вказане стосується і доводів скаржника про те, що йому було запропоновано вакантні посади, однак не доведено, що його кваліфікація не відповідає вимогам до них.
Матеріали справи свідчать про те, що позивача ОСОБА_1 було повідомлено про те, які кваліфікаційні вимоги ставились до обраних ним вакантних посад і ним не надано доказів про те, що докази на підтвердження відповідності його кваліфікації було надано до відділу кадрів відповідача.
У ч. 4  статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києвавід 30 січня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2023 року.
 
Головуючий
 
Судді