Номер провадження: 22-ц/813/4128/23 
Справа № 947/24404/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року                                                                 м. Одеса

          Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач):Ігнатенко П.Я.,
суддів: Пузанової Л.В.,
        Склярської І.В.,
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 14 жовтня 2022 року по цивільній справі за позовом Садового товариства «Шляховик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н.В., третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Косюк Олена Петрівна про визнання договорів недійсними та скасування записів про державну реєстрацію права,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року Садове товариство «Шляховик» (далі - СТ «Шляховик») в результаті уточнення вимог, звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н. В. від 03 серпня 2017 року проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого внесено зміни до Реєстру про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) без відповідної дозвільної (технічної) документації та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на дачний будинок, що розташований за вказаною вище адресою. 
04 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 99/100 часток дачного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також 05 березня 2020 року - договір купівлі-продажу 1/100 частки дачного будинку, що розташований за цією ж адресою. При цьому, ОСОБА_2 ніколи не був членом СТ «Шляховик», земельною ділянкою не володів і не користувався, будь-яких будівельних робіт не проводив і не міг проводити, отже, і не мав права власності на об`єкт продажу за вказаними вище договорами купівлі-продажу. Зазначена вище земельна ділянка перебуває у користуванні садового товариства та відноситься до земель рекреаційного призначення, де заборонено будувати капітальні споруди. Укладання договорів купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулося з метою приховування протиправних реєстраційних дій.
Враховуючи викладене, з урахуванням змін та доповнень, СТ «Шляховик» просило суд:
- скасувати запис Державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н. В. від 03 серпня 2017 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1320401251101, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 99/100 часток дачного будинку з господарськими спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. 04 березня 2020 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 999,78 кв. м; скасувати запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. від 04 березня 2020 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1320401251101, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на дачний будинок, 99/100 частки, що розташований за вказаною вище адресою;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 1/100 частки дачного будинку з господарськими спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. 05 березня 2020 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 999,78 кв. м; скасувати запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П. від 05 березня 2020 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1320401251101, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на дачний будинок, 1/100 частку, що розташований за вказаною вище адресою.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 жовтня 2022 року позов задоволено.
Скасовано запис державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н.В. від 03.08.2017р. за реєстровим №1320401251101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на садовий будинок, в подальшому дачний будинок, за адресою АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 99/100 часток дачного будинку з господарськими спорудами, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. 04 березня 2020р., за адресою АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці 999,78 кв.м.
Скасовано запис Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. від 04.03.2020р. за реєстровим №1320401251101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на дачний будинок, 99/100 частки, за адресою АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 1/100 часток дачного будинку з господарськими спорудами, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. 05 березня 2020р., за адресою АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці 999,78 кв.м.
Скасовано запис Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. від 04.03.2020р. за реєстровим №1320401251101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на дачний будинок, 1/100 частки, за адресою АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначено, що позивач є неналежним, оскільки земельною ділянкою №11 СТ «Шляховик» користується сім`я ОСОБА_3 , яка, на думку скаржника, безпідставно її зайняла та здійснює самовільне будівництво. В зв`язку з цим заявлено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні цією земельною ділянкою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що СТ “Шляховик”, будучи титульним користувачем спірної земельної ділянки незаконно виділило спірну земельну ділянку ОСОБА_4 та вважає за необхідне залучити його, а також правонаступників — ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до участі у справі в якості третіх осіб.
Скаржник зазначає, що СТ “Шляховик” є неналежним позивачем, оскільки є тільки користувачем, а власник земельної ділянки Одеська міська рада, яка і має право звертатись до суду із відповідними вимогами. Однак міська рада не залучена навіть в якості третьої особи. 
Враховуючи викладене, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
       У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Крайнюков М.М., який діє в інтересах СТ “Шляховик”, просить не брати до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі та залишити рішення суду без змін. При цьому звертає увагу суду на те, що позивач СТ «Шляховик» є титульним володільцем, звернувся за захистом свого порушеного права, оспорюючи користування ОСОБА_2 земельною ділянкою №11 із земель товариства та як наслідок право власності, яке не виникло, а тому це право не могло бути передане ОСОБА_1 .
       Звертає увагу суду, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 ніколи не були членами товариства, їм не виділялась земельна ділянка № НОМЕР_1 СТ «Шляховик». ОСОБА_2 ніколи не вів будівництво. Зареєстрований на його ім`я будиночок, площею 30 кв.м. ніколи не існував на земельній ділянці АДРЕСА_2 . Державний реєстратор провів державну реєстрацію з порушенням вимог закону, без правових підстав, без належних документів, оскільки реєстрація вчинена на підставі: -рішення від 06.05.1969 року Київської міської ради про виділення земельної ділянки товариству; -довідки №09 від 04.11.2007 року на ім`я ОСОБА_2 про членство в товаристві, яку СТ «Шляховик» ніколи не видавало; - довідки ПП «Земельно-житловий центр “Ресурс” від 02082017 року про належність ОСОБА_2 будівель літ. "А", "Б" площею 30 кв.м. ніби побудованих до 1992 року, за підписом ОСОБА_1 , яка є зацікавленою особою. 
       Окрім того, на момент відчуження майна, оформленого на ОСОБА_2 , нотаріус не звернув уваги на те, що в 2015 році все майно вказаної особи арештовано.
       Таким чином, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, визнавши недійсним та скасувавши державну реєстрацію права власності на садовий будинок, в подальшому дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнавши недійсними договори купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
       В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 та адвокат Андрушкевич Т.Д. апеляційну скаргу підтримали та пояснили, що СТ “Шляховик” є неналежним позивачем, оскільки вирішуються права фізичних осіб, сімейство ОСОБА_3 не залучено до участі у справі в якості третьої особи. ОСОБА_7 не була користувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ «Шляховик». ОСОБА_2 був членом товариства з 2007 року. В результаті будівельних робіт на ділянці зведено будинок, площею 30 кв.м., який і був зареєстрований за ОСОБА_2 . Відчуження від нього до ОСОБА_1 відбулось на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченому.
       В ході розгляду справи скаржником неодноразово змінювалась позиція по справі. Так, ОСОБА_1 пояснювала, що ОСОБА_2 в передбачений законом спосіб набув право користування земельною ділянкою №11 СТ «Шляховик», яке передав їй разом із будиночком. Також в судових засіданнях ОСОБА_1 пояснювала, що вона, як представник ПП «Ресурс» та СТ «Шляховик» уклали договір на складення технічної документації на землю. В зв`язку з цим СТ «Шляховик» та його члени товариства, в тому числі ОСОБА_7 надали їй довіреність на представництво їх інтересів. За виконану роботу з нею не розрахувались. На погашення заборгованості бухгалтер товариства пообіцяла передати земельну ділянку №11 у користування ОСОБА_1 , яку оформили на ОСОБА_2 . Просить не брати до уваги посилання ОСОБА_7 на те, що вони з ОСОБА_1 не знайомі. Вважає своє право порушеним, оскільки вона здійснювала будівництво будиночку на земельній ділянці АДРЕСА_2 .
       Адвокат Крайнюков М.М., який діє в інтересах СТ “Шляховик” та голова правління СТ «Шляховик» Гребенкін В.В. апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що право користування у ОСОБА_2 не виникло, довідка про його членство в СТ «Шляховик» не має правових підстав, такого рішення не приймалось, на загальних зборах такого питання не вирішувалось. Про це засвідчив ОСОБА_8 – голова правління товариства до 2019 року, в нотаріально завіреній заяві. З`явитись до суду він фізично не міг через вік та хворобу. На теперішній час ОСОБА_8 помер. Судом першої інстанції достеменно встановлено, що користувачами земельної ділянки № НОМЕР_1 були ОСОБА_9 , а після неї – ОСОБА_7 . Це вбачається з документів про сплату членських внесків, заяви про передачу земельної ділянки вказаним особам та рішення правління СТ «Шляховик» з цього приводу, а також з завіреного нотаріально рішення зборів СТ «Шляховик» з якого вбачається, що ОСОБА_7 була членом СТ «Шляховик» до 2019 року та користувалась земельною ділянкою АДРЕСА_1 . При цьому звертають увагу суду на те, що ОСОБА_1 за договором із СТ «Шляховик» мала виконувати землевпорядну документацію, з цією метою їй були надані довіреності та вона мала доступ до документів товариства і його печатки. Нею здійснювались спроби рейдерського захоплення землі СТ «Шляховик» про що свідчить низка кримінальних проваджень, зокрема
№12015160480002306 та №42017160000001332 за фактом протиправних дій ОСОБА_1 . ОСОБА_2 взагалі в товаристві ніхто ніколи не бачив, щодо нього ніколи ніякі рішення товариства не приймались, земельна ділянка за ним ніколи не закріплювалась, право користування у нього не виникало, а отже не могло виникнути і право власності на нерухоме майно на цій земельній ділянці. Якщо таке право власності не виникло у ОСОБА_2 , він не міг його передати ОСОБА_1 . При цьому земельна ділянка фактично не вибувала з користування ОСОБА_7 і сторони не заперечують, що в документах ОСОБА_7 та ОСОБА_2 мова іде про одну й ту ж земельну ділянку №11 СТ «Шляховик», яка знаходиться у прибережній зоні Чорного моря із земель рекреаційного призначення, де заборонено будівництво капітальних споруд без відповідних дозволів, що визначено п. "г" ч.1 ст. 19, ст. 50 ЗК України та Закону України "Про землі рекреаційного призначення". Окрім того, при реєстрації права власності ОСОБА_2 на підставі довідки про належність садового будинку зареєстровано дачний будинок. При тому, що в довідці ПП "ЗЖЦ "Ресурс" зазначено про наявність двох будиночків літ. "А" та літ."Б" по 15 кв.м., а зареєстрований один - площею 30 кв.м. Отже, зарестровано та відчужено неіснуючий об`єкт. Вважають доводи апеляційної скарги надуманими та такими, що не заслуговують на увагу. 
       Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Застосування будь-яких засобів правового захисту можливе лише у випадку доведеності порушеного права (законного інтересу) та матиме сенс за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.
Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
.         Згідно ст.ст. 395, 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, зокрема, право володіння або користування, має право на захист цього права.
       Звертаючись за захистом свого порушеного права титульного землекористувача, СТ «Шляховик» посилається на незаконне, в порушення статуту СТ “Шляховик”, вибуття земельної ділянки № НОМЕР_1 зі складу земель до особи, яка не є членом товариства та подальше її переоформлення.
       З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно рішення виконкому Київської райради депутатів трудящих від 06.05.1969 року №208 упорядковано землекористування СТ “Шляховик”(колектив садоводів «Дорожник») та затверджено статут (т.1 а.с.111-112).
       Згідно зреєстрованого в установленому законом порядку статуту Садове товариство “Шляховик”,- громадська організація, яка утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для надання різноманітних послуг з метою задоволення житлово-побутових потреб членів Організації, а саме , зокрема, забезпечення ділянками для дачного будівництва за власні кошти членів Організації; місцерозташування організації згідно діючої редакції статуту: АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.19-25; 102-104; т.3 а.с. 230а-238а)        
       Згідно виписки з протоколу загальних зборів садового товариства «Шляховик» від 28.06.1992 року садова ділянка № НОМЕР_1 , площею 300 кв.м. закріплена за ОСОБА_9 з 08 лютого 1992 року (т.1 а.с.36).
       У грудні 2006 року за заявою ОСОБА_9 земельна ділянка № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» передана ОСОБА_7 . Вказані обставини підтверджуються випискою з протоколу правління СТ «Шляховик», протоколом загальних зборів СТ «Шляховик» від 03.12.2006 року, заявою за підписом ОСОБА_9 від 18.12.2006 року; рішенням №11 Президії об`єднання садівничих товариств від 28.12.2006 року про оформлення земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» площею 300 кв.м. за ОСОБА_7 (раніше садова ділянка належала ОСОБА_9 ) (т.1 .с.37-40).
       Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 , як члена СТ «Шляховик» з місцезнаходженням : АДРЕСА_3 , остання заявила про неможливість здійснювати догляд за земельною ділянкою № НОМЕР_1 на території СТ «Шляховик», просила виключити її з членів СТ «Шляховик» та передати вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_4 на підставі рішення правління СТ «Шляховик» від 23.11.2019 року ( т.1 а.с.41-42).
       На цій підставі згідно виписки з протоколу загальних зборів від 20.06.2020 року земельну ділянку №11 від ОСОБА_7 передано ОСОБА_4 та дозволено будівництво і реконструкцію садових будинків, господарських споруд (т.1 а.с.44).
        ОСОБА_7 , яка допитана в якості свідка в суді першої інстанції, підтвердила своє членство в СТ «Шляховик» та подачу в 2006 році заяви про передачу їй у користування земельної ділянки № НОМЕР_1 від ОСОБА_9 . На момент придбання на земельній ділянці був дерев`яний будиночок, до 2019 року ніяких будівельних робіт на земельній ділянці не велось. Ділянкою користувалась самостійно та в 2019 році подала заяву в СТ «Шляховик» про передачу земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_10 (т.2 а.с.218-221).
       Окрім того, згідно нотаріально завіреної 25.01.2007 року копії протоколу загальних зборів членів СТ «Шляховик» №7 від 25.01.2007 року, у складі членів товариства числиться ОСОБА_7 (т.1 а.с.123-125) .
       Згідно наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої довіреності від 16.04.2008 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_1 бути представником при вирішенні будь-яких питань, що стосуватимуться оформлення права власності на ім`я ОСОБА_7 на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (т.3 а.с.87).
       Окрім того, згідно наданої сторонами на стадії апеляційного розгляду технічної документації, вбачається, що спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 із земель СТ «Шляховик» ( АДРЕСА_4 ) розташована вздовж берега, в безпосередній близькості до Чорного моря та знаходиться в рекреаційній зоні обмеженого користування, що сторонами не оспорюється.
       З метою перевірки доводів апеляційної скарги до матеріалів справи долучено надані позивачем на стадії апеляційного розгляду копії рішення виконкому Одеської міської ради №1275 від 10.11.1955 р. про виділення земельних масивів під колективні та індивідуальні сади; акту від 16.12.1955 року про відвід в натурі земельної ділянки із закріпленням меж в натурі; копії рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів №524 від 01.07.1983 р. про реєстрацію нового статуту садівничого товариства “Дорожник” (” ОСОБА_11 ”) та відведення земельної ділянки; копії технічної документації та плани земельних ділянок МК Дорожного треста (т.3 а.с.т.3 а.с.227а-230).
       Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 була членом СТ «Шляховик» з 2006 р. по 2020 р. та належними і допустимим доказами доведено її користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 , площею 300 кв.м. у вказаний період, зокрема, заявами про закріплення за нею земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ “Шляховик” та передачу цієї ділянки ОСОБА_4 , рішеннями правління з цього приводу та рішеннями загальних зборів СТ “Шляховик”, списками членів СТ “Шляховик”, в тому числі згідно нотаріально посвідченого протоколу загальних зборів СТ “Шляховик” від 25.01.2007 року, а також нотаріально завіреною 16.04.2008 року довіреністю ОСОБА_7 , як користувача земельної ділянки АДРЕСА_2 ” на ім`я ОСОБА_1 про виготовлення технічної документації.
       Вказані обставини також підтверджуються показами допитаного в суді першої інстанції, свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що ОСОБА_2 ніколи не був членом СТ «Шляховик». Окрім того пояснив, що на ділянці АДРЕСА_5 , проводились ОСОБА_1 без дозволу землекористувача та без погодження із правлінням товариства (т.2 а.с.239-240).
Разом з тим, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 03.08.2017 року державний реєстратор Самодурова Н.В., державного підприємства «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» зареєструвала право власності ОСОБА_2 на дачний будинок, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 30 кв.м., житлова площа 15 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Додаткові відомості: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі №09 від 04.11.2007 року, видавник: СТ «Шляховик»; довідка інженера щодо готовності об`єкта №60 від 02.08.2017 року, видавник ПП «ЗЖЦ «Ресурс»; рішення органу місцевого самоврядування «Об объединении садовых участков» №208 від 05.05.1969 року, видавник исполком Киевского райсовета депутатов трудящихся; технічний паспорт № 000352 від 01.08.2017 року, виданий ПП «Земельно-житловий центр «Ресурс» (т.2 а.с. 8,24). 
        Згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу відповідно від 04.03.2020 року та від 05.03.2020 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність 99/100 частин та 1/100 частин дачного будинку загальною площею 30 кв.м., житловою 15 кв.м. літ. А,Б та вбиральня літ. В , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 999,78 кв.м., що перебуває у фактичному користуванні (т.1 а.с.46-52).
Згідно нотаріально завіреної заяви ОСОБА_8 , який є членом СТ “Шляховик” з 1988 року, з 2005 року по 09.02.2019 року — був головою правління СТ “Шляховик”, засвідчено, що ОСОБА_8 , від імені якого підписано довідку № 09 від 04.11.2007 року про членство в СТ «Шляховик», на підставі якої зареєстровано право власності ОСОБА_2 ,- вказану довідку, він як голова правління СТ «Шляховик» не видавав. Також в заяві зазначено про те, що земельна ділянка № НОМЕР_1 громадської організації Садового Товариства «Шляховик» в 90-х р.р. була надана в користування члену Садового Товариства ОСОБА_9 , яка побудувала на ній дерев`яний будинок. Після виходу ОСОБА_9 з членів Садового Товариства «Шляховик», зазначена земельна ділянка у 2006 році була надана ОСОБА_7 відповідно до Протоколу Правління Громадської організації Садове Товариство «Шляховик».
Окрім того, ОСОБА_8 в заяві зазначив про те, що в 2007 році у Садового Товариства «Шляховик» виникла необхідність щодо оформлення документації на користування земельною ділянкою, яка знаходилась в користуванні садового товариства «Шляховик» (колишня назва садове товариство «Дорожник»). Для виготовлення на земельну ділянку технічної документації , геодезії було укладено договір з ОСОБА_1 ,яка для виконання вищезазначених робіт отримала повний доступ до документації СТ «Шляховик», списків членів, бланкам СТ «Шляховик». ОСОБА_1 частково виготовила технічну документацію на земельну ділянку, однак члени СТ «Шляховик» почали скаржитися на її дії в зв`язку з порушенням прав членів СТ «Шляховик», у зв`язку з чим проти неї було порушено кримінальну справу (т.2 а.с.205).
Вказані обставини підтверджуються копією договору №11 від 03.10.2007 року між СТ "Шляховик" та ПП "ЗЖЦ "Ресурс" в особі ОСОБА_1 , а також перепискою СТ "Шляховик" із правоохоронними органами та органами державної влади і самоуправління щодо намагань за участі ОСОБА_1 рейдерського захоплення земель товариства (т.1 а.с. 145-147, 150-153 ).
       Таким чином, оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для реєстрації права власності на нерухоме майно на земельній ділянці № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» за ОСОБА_2 , оскільки первісним є право користування земельною ділянкою, а таке його право не доведено. Копія довідки №09 від 04.11.2007 року (оригінал якої суду не наданий) про членство ОСОБА_2 в СТ "Шляховик" суперечить сукупності доказів наявних у справі. Рішення загальних зборів щодо прийняття ОСОБА_2 в члени товариства не приймалось.
       З матеріалів справи вбачається та судом достеменно встановлено закріплення за ОСОБА_7 земельної ділянки № НОМЕР_1 рішенням загальних зборів СТ «Шляховик» з 2006 року по 2020 рік, що вказує на відсутність правових підстав користування ділянкою та проведення на ній будівельних робіт ОСОБА_2 у вказаний період. 
       Окрім того, зміст зареєстрованого права власності не відповідає документам, на підставі яких проведена державна реєстрація. Так, на вчинення реєстраційних дій подано копію довідки про належність ОСОБА_2 садового будинку, однак зареєстровано дачний будинок. Довідка ПП "ЗЖЦ "Ресурс" складена про наявність на земельній ділянці №11 СТ "Шляховик" двох будинків літ. "А" та літ. "Б" по 15 кв.м., однак зареєстровано один будинок площею 30 кв.м., тобто неіснуючий об`єкт нерухомості.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно на земельній ділянці № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» за ОСОБА_2 . При цьому, державна реєстрація тільки підтверджує виникнення права власності, а отже, якщо таке право не виникло, то і державна реєстрація не є для цього підставою. Державна реєстрація проведена всупереч вимогам закону та за відсутності правових підстав,- є незаконною та підлягає скасуванню.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 не був членом СТ “Шляховик”, земельна ділянка № НОМЕР_1 товариством за ним не закріплювалась, будівельні роботи на цій земельній ділянці ним не вчинялись та відсутні правові підстави для ведення таких робіт, а отже і право власності у ОСОБА_2 не виникло.
При цьому, визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачних будинків від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є похідним, оскільки у разі відсутності права власності у продавця, він не може передати таке право іншій особі. За таких обставин, у ОСОБА_1 не могло виникнути право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна. 
Враховуючи викладене, а також встановлені  порушення вимог Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого ПКМУ №1127 від 25.12.2015 року, з урахуванням того, що земельна ділянка знаходиться в рекреаційній зоні обмеженого користування,суд першої інстанції скасував реєстрацію права власності ОСОБА_2 та відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України визнав недійсними оспорені договори купівлі-продажу від 04.03.2020 р. та від 05.03.2020 р. 
       Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин зазначених вище.
       Посилання скаржника на відсутність права вимоги у позивача та недоведеність його прав титульного користувача земельної ділянки,- не заслуговують на увагу з огляду на те, що оспорюване право власності ОСОБА_2 зареєстровано на підставі довідки СТ «Шляховик» щодо виділення у його користування, як члену товариства, спірної земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» і саме з підстав користування вказаною земельною ділянкою товариством, було зареєстровано оспорюване право власності на нерухоме майно на цій земельній ділянці за відповідачем. З урахуванням вимог ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, переходить право на земельну ділянку під ним. Отже, права титульного користувача земельної ділянки, яка вибула із складу земель СТ «Шляховик», підлягає захисту, відповідно до вимог ст. ст. 395,396 ЦК України.
       Доводи скаржника про здійснення ОСОБА_1 в 2017 році будівельних робіт на земельній ділянці №11 СТ «Шляховик»,- висновки суду не спростовують та не є підставою для виникнення права власності в порядку, передбаченому ст. 331 ЦК України, з огляду на відсутність правових підстав для землекористування нею, з урахуванням того, що у вказаний період таке право на користування земельною ділянкою №11 СТ «Шляховик» належало та здійснювалось іншою особою – ОСОБА_7 . 
       Доводи про те, що з 2007 року ОСОБА_7 не була членом товариства та користувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 СТ “Шляховик” судовою колегією до уваги не приймаються та спостовуються сукупністю доказів по справі, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Належних і допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, стороною відповідача не надано.
       Посилання на незалучення в якості третьої особи власника землі – Одеської міської ради та членів сім`ї ОСОБА_3 , до яких перейшло право користування спірною земельною ділянкою в 2020 році,- не є підставою для скасування чи зміни оскарженого судового рішення. Незалучення до участі у справі в якості третьої особи не вказує на незаконність рішення суду. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка № НОМЕР_1 СТ «Шляховик» передана у користування ОСОБА_4 рішенням загальних зборів СТ «Шляховик» від 20.06.2020 року, тобто після виникнення спірних правовідносин щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 03.08.2017 року та передачі його ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу від 04-05 березня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено законне, обґрунтоване рішення щодо незаконності державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 та як наслідок - незаконності договорів купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Разом з тим, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952 викладено у новій редакції.
У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції на час ухвалення судом рішення у справі, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.
Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.
Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19,          від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі         № 916/2464/19.
Зважаючи на істотну зміну з 16.01.2020 року матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування рішення реєстратора ОСОБА_13 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, прийнятого у зв`язку із заявою ОСОБА_2 .
При цьому, суд апеляційної інстанції  не порушує вимог закону щодо диспозитивності цивільного процесу та не виходить за межі заявлених СТ «Шляховик» позовних вимог, оскільки із змісту заявлених позовних вимог вбачається оспорення виникнення права власності у  ОСОБА_2  та державної реєстрації нерухомого майна за ним. Позивач просив: «…скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень на садовий (дачний) будинок за адресою АДРЕСА_1 », а отже, враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», суд дійшов висновку про скасування рішення державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н.В. від 03.08.2017р. за реєстровим №1320401251101 щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень   ОСОБА_2  на садовий будинок, в подальшому дачний будинок, за адресою  АДРЕСА_1 , з огляду на те, що саме таке рішення суду є ефективним способом захисту порушених прав.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року №465/7960/18-ц.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в зазначеній вище частині. 
        Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
                               п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
       Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 року, в частині скасування запису державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н.В. від 03.08.2017р. за реєстровим №1320401251101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на садовий будинок, в подальшому дачний будинок, за адресою АДРЕСА_1 ,- змінити та вважати, що скасовано рішення державного реєстратора ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Самодурової Н.В. від 03.08.2017р. за реєстровим №1320401251101 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на садовий будинок, в подальшому дачний будинок, за адресою АДРЕСА_1 .
       В решті це ж рішення суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного суду.

       Повний текст постанови складено 16.05.2023 року.

Головуючий                                                                                 П.Я.Ігнатенко

Судді                                                                                         Л.В.Пузанова

                                                                                            І.В.Склярська