Номер провадження: 22-ц/813/3012/23 
Справа № 523/21254/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Власенко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нижника Гліба Ігоровича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2022 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», -

                                         В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк». 
Скарга мотивована тим, що 02.06.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі № 2-2135/10 на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.02.2010 року, на підставі якого стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь стягувача - ВАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість за кредитним договором у розмірі 198 570,16 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання складав три роки, тобто до 11.03.2013 року. 
13.07.2010 року головним державним виконавцем другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, причини відмови у відкритті виконавчого провадження у виконавчому листі не зазначені. 
11.03.2013 року виконавчий лист було повернуто Стягувачу головним державним виконавцем другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з чим, строк пред`явлення його до виконання було перервано, та новий строк становив до 11.03.2016 року. 
26.09.2016 року виконавчий лист було повернуто Стягувачу головним державним виконавцем другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з чим, строк пред`явлення його до виконання було перервано, та новий строк становив до 26.09.2019 року. 
14.08.2019 року державним виконавцем Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
На думку скаржника, оскільки виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання, а виконавче провадження не відкривалося, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перервані не були, а тому повторно виконавчий лист мав би бути пред`явлений до 26.09.2019 року. 
Проте, 15.04.2021 року, тобто після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» повторно звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича із заявою про відкриття виконавчого провадження.
15.04.2021 року на виконання виконавчого листа № 2-2135/10 від 02.06.2010 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Андрієм Олександровичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65169587.
Наголошуючи, що строки пред`явлення виконавчого листа № 2-2135/10 від 02.06.2010 року до виконання сплили, стягувач звернувся до приватного виконавця із суттєвим пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, приватний виконавець не встановив наявність підстав для повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, скаржник вказав, що постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню. Також підлягають скасуванню і винесені у межах цього провадження постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на майно боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. За таких підстав скаржник звернувся до суду. 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича, залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Нижник Гліб Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги на дії приватного виконавця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 04.04.2023 року на 15-00 год., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності в судовому засіданні.
Присутні в судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 адвокат Нижник Г.І. та представник заінтересованої особи Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» не заперечували проти розгляду апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на протиправність дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту, звернення стягнення на майно та кошти боржника, стягнення з боржника основної винагороди, розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 19 червня 2009 року Ізмаїльським міжрайонним прокурором в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Ізмаїльського відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк» подано до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про розірвання кредитного договору, стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. В ході судового розгляду справи Банком додано уточнення до позовних вимог, згідно якого просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 198 570,16 грн.;
- рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2010 року позовні вимоги Ізмаїльського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Ізмаїльського відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , задоволені частково, а саме: стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 198 570,16 грн., у задоволенні позовних вимог в частині розірвання кредитного договору та звернення стягнення на заставлене майно відмовлено. Розстрочено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-2135/10 строком на 12 місяців;
- 02 червня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-2135/10 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.;
- 28 березня 2011 року Банком пред`явлено до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на примусове виконання виконавчий лист № 2-235/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.; 
- 30 березня 2011 року головним державним Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 25536883;
- 11 березня 2013 року державним виконавцем Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
- 15 січня 2014 року Банком пред`явлено до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на примусове виконання виконавчий лист № 2-235/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.;
- 20 січня 2014 року головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41590206;
- 26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
- строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання був перерваний та виконавчий лист мав бути пред`явлений до 26.09.2019 року;
- 01 серпня 2019 року Банком пред`явлено до Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на примусове виконання виконавчий лист № 2-235/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.;
- 14 серпня 2019 року головним державним виконавцем Другим Київським відділом державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
- 15 квітня 2021 року Банком пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Цинєва Андрія Олександровича виконавчий лист № 2-235/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.;
- 15 квітня 2021 року приватним виконавцем Одеського виконавчого округу Цинєвим Андрієм Олександровичем в межах виконавчого провадження №65169587 винесені постанови про відкриття виконавчого провадження; арешт майна боржника, арешт коштів боржника, звернення стягнення на майно боржника, стягнення з боржника основної винагороди, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист драв людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набранні ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі - відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим ним Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу виконавчої служби.
У частині четвертій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:
1) пред`явленням виконавчого документа до виконання;
2) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, скаржник стверджував, що повернення виконавчого листа стягувачеві без прийняття до виконання згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII не перериває строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Суд першої інстанції, не погоджуючись з позицією скаржника, виснував, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання перериває строк його пред`явлення до виконання і не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення цього документа до виконання у межах строку, встановленого у статті 12 Закону № 1404-VIII.
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років;   
посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; 
постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 
інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 22 Закону № 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції на час видачі 02.06.2010 року виконавчого листа № 2-2135/10 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на суму 198 570,16 грн.). 
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина перша статті 12 Закону № 1404-VIII).
Виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (пункт 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року).
Виконавчий лист про стягнення заборгованості з  ОСОБА_1  пред`являвся до примусового виконання неодноразово, виконавче провадження відкривалося, але в подальшому виконавчий лист повертався з підстав передбачених частиною 1 статті 47 Закон України «Про виконавче провадження», зокрема з підстав пункту 2 (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними)  та пункту 4 (стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа).
Після повернення виконавчого провадження за таких підстав строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривався й починався спочатку, і виконавчий лист мав був бути пред`явлений до виконання до 26.09.2019 року, що узгоджується з матеріалами справи і не заперечується всіма учасниками справи.
14.08.2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу без відкриття виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у діючий редакції (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю).
Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 37 Закону № 1404-VIII.
Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника – юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник – фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній до 5 серпня 2021 року).
Підстави повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визначені у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII:
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу – боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (частина четверта статті 4 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Державний виконавець повернув 14.08.2019 року виконавчий лист стягувачу без відкриття виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у діючий редакції (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю).
Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 201/13239/15-ц містяться висновки, що:
- строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника – з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII); 
- повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання. 
З огляду на висновки, наведені Великою Палатою у справі № 201/13239/15-ц, з метою узгодження практики різних підрозділів Верховного Суду щодо застосування положень Закону № 1404-VIII про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 240/10258/19, про те, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання перериває строк його пред`явлення до виконання і не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання у межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII. Такий відступ узгоджується з висновком про те, що у випадку повернення стягувачеві виконавчого документа без прийняття до виконання строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривається. Цей висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 січня 2021 року у справі № 922/5723/14.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча би в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 42)).
У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справах № 264/5957/17 (пункт 43) і № 727/2878/19 (пункт 40), від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 43), від 9 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 44), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20), від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 40), від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 92), від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (пункт 36), від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункт 67), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 43)).
Тобто на час постановлення судом першої інстанції існувала неоднакова практика суду касаційної інстанції щодо застосування даних норм права і суд першої інстанції не був позбавлений можливості застосувати висновок викладений, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 січня 2021 року у справі № 922/5723/14 про те, що у випадку повернення стягувачеві виконавчого документа без прийняття до виконання строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривається.
При таких обставинах та з урахуванням висновків, які наведені Великою Палатою у постанові від 26.10.2022 року у справі № 201/13239/15-ц, оскаржена ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про визнання незаконними дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Інші дії приватного виконавця – щодо винесення постанов про арешт майна боржника, арешт коштів боржника, звернення стягнення на майно боржника, стягнення з боржника основної винагороди, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які були прийняті 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587, є похідними від дій пов`язаних з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Незаконність дій, пов`язаних винесенням приватним виконавцем зазначених постанов, обумовлює необхідність їх скасування, що є предметом скарги ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нижника Гліба Ігоровича – задовольнити частково. 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича - задовольнити.
Визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на майно боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, які були прийняті 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587. 
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про арешт майна боржника від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про арешт коштів боржника від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про звернення стягнення на майно боржника від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про стягнення з боржника основної винагороди від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.04.2021 року у виконавчому провадженні № 65169587.
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Андрія Олександровича виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 10.04.2023 року.

Головуючий                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                         А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова