Справа № 133/2520/22 
Провадження № 33/801/342/2023
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Якименко М. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою потерпілий  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи його тим, що справа була розглянута в його відсутність. Постанову суду він отримав лише 16.03.2023, а тому вважає, що строк пропущений ним з поважних причин.
В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та надіслати справу на новий розгляд. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права та не повно з`ясував усі обставини справи, оскільки визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі і у випадку закриття справи.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити і поновити строк на апеляційне оскарження. 
В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явилася, була повідомлена належним чином про розгляд справи. 
Суд визнав причини неявки її неповажними. Приймаючи до уваги те, що неявка ОСОБА_2 в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, тому розглянуто справу у її відсутність.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 суддя Вінницького апеляційного суду вважає, що клопотання слід задовольнити - поновити строк на апеляційне оскарження даної постанови та апеляційну скаргу задовольнити частково з огляду на таке.
Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не викликав в судове засідання потерпілого ОСОБА_1 та розглянув справу у його відсутність. Копія постанови судом  ОСОБА_1 не направлялася, апеляційну скаргу подано до суду 24.03.2023.
Враховуючи, що  ОСОБА_1 судом в судове засідання не викликався, доказів направлення йому оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Згідно положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Закриваючи провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення (оскільки правопорушення вчинено 23.10.2022) провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю без встановлення обставин справи.
Однак з таким висновком суду повністю не можна погодитись.
Перелік обставин, які виключають провадження у справі про адміністративні правопорушення закріплений в статті 247 КУпАП та є вичерпним. Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Стаття 38 КУпАП регулює питання строків накладення адміністративних стягнень.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення с: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Отже, системний аналіз положень ст. ст. 38, 245, 247 КУпАП дає підстави для висновку, що безумовно суд перед вирішенням питання про закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, повинен вирішити питання про наявність чи відсутність події правопорушення та про винуватість чи невинуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, що самі по собі є самостійними підставами для закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, які є реабілітуючими підставами закриття провадження.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) зазначив, що «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».
Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою/нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.
Крім того, стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати низку обставин, в тому числі чи винна особа в його вчиненні, чи ні.
Однак суд першої інстанції таких положень закону не врахував та ухвалив постанову про закриття провадження в справі, не дотримавшись положень ст. ст. 283,284 КУпАП.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Приписами п. 16.11 цих Правил встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 053801 від 23.10.2023 слідує, що 23.10.2023 о 11:20 год. на автодорозі м. Козятин-с. Самгородок ОСОБА_2 керувала автомобілем SUZUKI NEW SX 4 д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді з другорядної дороги на головну не впевнилась в безпеці маневру, не наддала перевагу в русі т.з NISSAN QASHQAI д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Як вбачається із матеріалів справи, вина  ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних та досліджених апеляційним судом доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 4); схемою місця ДТП (а.с. 5) та поясненнями  ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_1 (а.с. 6-7).
Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що саме  ОСОБА_2 не дотрималася правил дорожнього руху. Оскільки своїми односторонніми діями могла попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.
Дії  ОСОБА_2 знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в її діях вбачаються ознаки порушення вимог п. 16.11 ПДР, що свідчить про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, водій  ОСОБА_2 не дотрималася елементарних правил безпеки дорожнього руху, не впевнилась в безпеці маневру і скоїла зіткнення з автомобілем, що рухався по головній дорозі, тобто дії   ОСОБА_2  безпосередньо знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді технічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя приходить до переконання про доведеність  ОСОБА_2 вини у порушенні Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини  ОСОБА_2 , внаслідок порушення нею п. 16.11 Правил дорожнього руху України, наслідком чого стало пошкодження автомобілів.
Відтак доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи про те, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 та ст. 38КУпАП безпідставно не вжив заходів щодо встановлення обставин справи та не вирішив питання щодо винуватості чи не винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні ДТП, чим порушив права ОСОБА_1 як потерпілої особи, в тому числі щодо подальшого відшкодування шкоди завданої ДТП.
Так суд першої інстанції не був позбавлений можливості розгляду справи у відсутність правопорушника.
В матеріалах справи міститься телефонограма про виклик правопорушниці у судове засідання, яке було призначено на 16.01.2023 року. 
Безпідставне відкладення розгляду справи на 20.02.2023 року слугувало причиною спливу строку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на час ухвалення судом рішення.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Приймаючи до уваги що на час розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито судом правильно. 
Доводи апеляційної скарги про доведеність  ОСОБА_2  вини у порушенні Правил дорожнього руху є обґрунтованими та спростовують висновки суду.
Також, приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про порушення передбачених ст. 268 КУпАП прав  потерпілого ОСОБА_1 в зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції без його участі, за відсутності відомостей щодо своєчасного та належного повідомлення про дату час і місце розгляду справи, оскільки в потерпілого для повного та об`єктивного розгляду справи не відбирались пояснення щодо вчиненого ДТП.
В свою чергу, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та надіслати вказану справу на новий розгляд.
Порядок перегляду постанови судді у справах про адміністративні правопорушення в апеляційному порядку визначається статтею 294 КУпАП.
Згідно із частиною 8 цієї статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;4) змінити постанову.
З урахуванням наведених норм КУпАП, апеляційний суд позбавлений можливості надіслати дану справу на новий розгляд, оскільки статтею 294 КУпАП не передбачені такі повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову судді у справах про адміністративне правопорушення. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 37, 247, 293, 294 КУпАП, суддя – 
                                       П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя                                                           М. М. Якименко