УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 травня 2023 року
м. Київ
Справа № 754/12048/22
Провадження № 51-3048ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року у кримінальному провадження за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ліда Гродненської області Республіки Білорусь, жителя АДРЕСА_1 ,  раніше судимого 01.10.2013 року Апеляційним судом м. Києва за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 06.10.2015 року на 6 місяців 26 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року  ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28.10.2022 о 15:20 год.,  будучи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи в торговому залі магазину «Сільпо-Фуд», що по вул. Лаврухіна, 4 в м. Києві, таємно викрав з полиці магазину продукти харчування та корм для тварин, які належать ТОВ «Сільпо-Фуд», на загальну суму                936 грн. 68 коп., однак свій злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину «Сільпо-Фуд».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Вважає, що суди дійшли безпідставного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши характер вчинених ним злочинних дій й даних про особу винного, зокрема факт його попереднього засудження, вчинення ним злочину в умовах воєнного стану, в стані алкогольного сп`яніння, відсутність об`єктивних ознак розкаяння. 
Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Крім цього, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про порушення загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного.
Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429  цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки) обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. 
Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів про обґрунтованість застосування до засудженого положень ст. ст. 75, 76 КК України. 
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу засудженого, а також обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття.
Колегія суддів погоджується із висновками судів про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки  ОСОБА_4 як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні й логічні показання, які не змінював протягом усього часу, у зв`язку з чим у суді першої інстанції судовий розгляд відбувався відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Також судами взято до уваги, що викрадені товари були повернуті власнику відразу після вчинення кримінального правопорушення,а тому суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років й обґрунтовано визнав можливим звільнення  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 ККУкраїни з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На думку колегії суддів, це є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів Верховного Суду не вбачає. 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, й обґрунтовано залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до неї матеріалів не убачається підстав для її задоволення, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора  на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3