ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" травня 2023 р.                                                      Справа №914/1422/22
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                         Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Бонк Т.Б.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Гавриляк І.В.
явка представників сторін: не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв” б/н від 09.03.2023
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 суддя: О.Щигельська, м.Львів, повний текст рішення складено 17.02.2023
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Національна компанія Укрексперт”,  м. Київ
до відповідача приватного підприємства “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв”,  м. Львів
про стягнення 512 134,27 грн.
В С Т А Н О В И В:
короткий зміст позовних вимог
01.07.2022 в Господарський суд Львівської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю “Національна компанія Укрексперт” (надалі – ТОВ “Національна компанія Укрексперт”) з позовом до приватного підприємства “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв” (надалі – ПП “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв”) про стягнення заборгованості в розмірі 512 134,27 грн., з яких 416 595,63 грн. основного боргу, 61046,64 грн. індекс інфляції, 9793,92 грн. 3%  річних та 24 698,08 грн. пені.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь» та ТОВ “Національна компанія Укрексперт” укладено договір №3 про відступлення права вимоги (цесії) від 27.05.2022, за змістом якого до ТОВ “Національна компанія Укрексперт” передано право вимоги щодо заборгованості на суму 512 134,27 грн.  
Заборгованість на суму 512 134,27 грн. (право вимоги за якою передано згідно договору про відступлення права вимоги (цесії)) виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (ПП “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв”) умов договору найму №06/07 від 01.07.2008 (з наступними змінами і доповненнями) в частині сплати орендних платежів за період з 12.09.2020 по 01.05.2022 .
Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 514, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв» на користь ТОВ «Національна компанія «Укрексперт» 334 790,00 грн. заборгованості, з яких 273 193,21 грн. сума основного боргу, 15 667,00 грн. пеня, 6 420,00 грн. 3 % річних, 39 510,00 грн. інфляційних втрат та 5021,74 судового збору.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення 143  402,42 грн. суми основного боргу відповідно 9  031,08 грн. пені, 3  373,92 грн. 3 % річних та 21  536,64 грн. інфляційних втрат.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що на момент переходу права вимоги (укладення договору №3 про відступлення права вимоги (цесії) від 27.05.2022), існувала дійсна вимога між первісним кредитором (ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь») та боржником (ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв» щодо стягнення грошових коштів, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (ПП “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв”) умов договору найму №06/07 від 01.07.2008 (з наступними змінами і доповненнями) в частині сплати орендних платежів за період з 12.09.2020 по 01.05.2022.
Також місцевим господарським судом з`ясовано межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, та встановлено, що новим кредитором (ТОВ «Національна компанія «Укрексперт») правомірно заявлено вимоги до боржника (ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв») за неналежне виконання умов договору найму.
Господарським судом здійснено перерахунок нарахування орендної плати за спірний період виходячи з п. 3 додаткової угоди (орендна плата на місяць за наймані приміщення становить 17 390,00 грн.), та встановлено, що стягненню підлягає основний борг в розмірі 273 193,21 грн., на суму якого нараховано пеню, інфляційні та 3 % річних.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити  нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:
-оскільки рахунки на оплату орендної плати наймодавцем наймачу не виставлялись, а тому підстава для оплати орендної плати відповідачем відсутня;
-у первісного кредитора право вимоги, яке передавалось за договором цесії не виникло, відповідно відсутнє право вимоги в нового кредитора (позивача).
Узагальнені доводи та заперечення позивача
У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. 
В обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу посилається, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою за  вимогами статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора за ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити орендну плату.
В судове засідання 10.05.2022 представники учасників справи не з`явилися, причин неявки не повідомили, а тому враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду визначені ч. 1 ст. 273 ГПК України та в порядку п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності. 
          Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явилися без поважних причин, за наявними в справі доказами. 
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
01.07.2008 між ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь» (наймодавець) та ПП «Скульптура «Львівської фабрики мистецтв» (наймач) укладено договір найму за №06/07 (надалі - основне зобов`язання, договір найму), за змістом якого, наймодавець зобов`язався передати, а наймач -прийняти в строкове, оплатне користування нежитлові приміщення, що розміщені: м. Львів, вул. Мучна, 32, а саме: приміщення скульптурного цеху, позначені цифрами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8,9,10,11,12, 23, 24, 25, площею 1394,10 кв.м.; приміщення виробничого корпусу № 3, позначені цифрами 51 та 52, площею 34,0 кв.м.; приміщення гаражів, позначені цифрами 14,15,16, площею 49,10 кв.м., де загальна площа складає 1477,20 кв.м. (п. 1.1. договору найму).
Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що орендна плата на місяць за оренду приміщення становить 10 143,44 грн. без ПДВ.
Орендна плата сплачується у національній валюті України на поточний рахунок Наймодавця щомісяця не пізніше 10 календарного дня місяця за поточний розрахунковий місяць (п. 5.2. договору).
Підставою для орендної плати наймачем є рахунок, що виставляється наймодавцем. Обов`язок відшкодування комунальних витрат наймодавця щодо найманих приміщень покладається на наймача (п.п. 5.4.-5.5. договору).
Відповідно до п. 5.6. договору наймодавець має право щорічно кожних 365 днів від дати підписання договору, проводити перерахунок орендних ставок орендованого майна.
Згідно з положеннями п. 6.1. договору наймач зобов`язаний прийняти передане у найм приміщення у встановлений цим договором термін; своєчасно і в повному обсязі вносити передбачені цим договором платежі; користуватись найманим приміщенням відповідно до його призначення та умов даного договору.
Відповідно до п. 8.3. договору усі зміни, доповнення, пристосування й удосконалення найманого приміщення, зроблені за рахунок наймача і з письмового дозволу наймодавця, які не можливо відокремити від найманого приміщення без завдання йому шкоди, переходять у власність наймодавця без компенсації їх вартості наймачу.
01.11.2010 сторонами підписано додаткову угоду до договору найму за змістом якої, у разі зміни системи оподаткування та переходу наймодавця на загальну систему оподаткування з 01 січня 2011 року, на ціну договору буде нараховуватись ПДВ у розмірі 20%.
01.03.2018 ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь» та ПП «Скульптура «Львівської фабрики мистецтв» укладено додаткову угоду до договору найму, за змістом якої наймодавець зобов`язується передати, а наймач зобов`язується прийняти в строкове, оплатне користування окремі нежитлові приміщення, що розміщені на території за адресою: м. Львів, вул. Мучна, 32 а саме: приміщення скульптурного цеху, позначені цифрами 2 (199,40), 3 (209,40), 4 (24,3), 5 (11,8), 6 (7,2), 7 (11), 8 (209,50) 9 (7,5), 10 (6,9), 11 (6,9), 12 (13,7),17 (12,4), 24 (37,3) площею 757,3 кв.м.; приміщення виробничого корпусу, позначені цифрам 51 та 52, площею 34,0 кв.м; приміщення гаражів, позначені цифрами 6(37,3),24(33,7), 25(7,2) площею 78,20 кв.м. Загальна площа приміщень, що орендуються, становить 869,50 кв.м».
Пунктом 3 додаткової угоди встановлено, що орендна плата на місяць за наймані приміщення становить 17 390,00 грн.
Інші положення договору найму № 06/07 від 01.07.2008 залишено без змін (п. 4 додаткової угоди).
27.05.2022 між ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь» (цедент) та ТОВ «Національна компанія Укрексперт» (цесіонарій) укладено договір №3 уступки вимоги (цесії), за змістом якого цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором щодо заборгованості, що випливає з договору найму №06/07 від 01.07.2008, укладеним з ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв» та виникла за період від 12 вересня 2020 року - 1 травня 2022 року (п. 1. договору цесії).
Судами встановлено, що згідно умов договору цесіонарій набув право вимоги від боржника належного виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості в сумі 512134,27 грн., з яких сума простроченого основного зобов`язання – 416 595,63 грн., нарахована станом на 01 травня 2022 року, втрати від інфляції - 61046,64 грн., 3% річних - 9793,92 грн. та пеня - 24698,08 грн. (п. 2 договору цесії).
Відповідно до п. 3 договору цесії копії документів, що підтверджують право вимоги, передаються цедентом цесіонарію в момент підписання цього договору і є його невід`ємною частиною.
Компенсація вартості переданих прав здійснюється цесіонарієм шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у розмірі, що становить 5% від суми зобов`язань, перелік яких визначено п. 2 цього договору на рахунок цедента в строк, не пізніше 31 січня 2022 року за вказаними реквізитами (п. 4 договору цесії).
Цесіонарій повідомлений про заперечення, які існують у боржника на момент підписання договору і які можуть бути висунуті проти вимог цесіонарія, а також про зміст листування і переговорів між цедентом і боржником. Цедент зобов`язаний надати боржнику повідомлення про уступку вимоги разом із розрахунком суми заборгованості, визначеної в п. 2 цього договору, а цесіонарій зобов`язаний, зі свого боку, самостійно направити боржнику вимогу про сплату заборгованості (п.п. 5-6. договору цесії).
          Відповідно до повідомлення ( вих. №28/22-06-22 від 22.06.2022) про заміну кредитора ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь» повідомило відповідача про укладення договору №3 уступки вимоги (цесії) від 27.05.2022, та вказало, що новим кредитором щодо заборгованості станом на 1 травня 2022 року, що виникла за договором найму №06/07 від 01.07.2008 укладеним з ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв», виступає ТОВ “Національна компанія Укрексперт”.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, судами враховано загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".
З огляду на викладене, судами з`ясовується питання чи існувала на момент переходу права вимоги, дійсна вимога між первісним кредитором та боржником, а також межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з статтями 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги, що оскільки рахунки на оплату орендної плати наймодавцем наймачу не виставлялись, тому відсутні підстави для оплати орендної плати, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
В той час як за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).
Предметом послуги є не річ (майно), а дія, діяльність, пов`язана з нею, котрі споживаються під час надання, відтак виходячи із наведених норм найм (оренда) не є послугою.
Відповідно плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 в справі № 920/1343/21 за своєю правовою природою рахунок на оплату витрат не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати орендної плати. 
За змістом укладеного між сторонами договору вбачається, що підставою для орендної плати наймачем є рахунок, що виставляється наймодавцем (п. 5.5. договору), однак за змістом статті 762 ЦК України та пункту 5.2. договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який встановлений «щомісяця не пізніше 10 календарного дня місяця за поточний розрахунковий місяць».
З огляду на викладене, спростовуються доводи апелянта про те, що у відповідача не виник обов`язок (борг) по оплаті орендних платежів.
Як вбачається з матеріалів справи ПП «Скульптура» Львівської фабрики мистецтв було виставлено рахунки-фактури щодо спати орендної плати за період з серпня 2020 року по квітень 2022 року на загальну суму 430  000,00 грн., а також щодо сплати експлуатаційних витрат за період з жовтня 2020 року по травень 2022 року на загальну суму 14  957,27 грн.
З долучених до матеріалів справи квитанцій, платіжного доручення та виписки по рахунку ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь», відкритої в АТ «Кредобанк» встановлено, що за спірний період відповідачем було здійснено платежі на загальну суму 29 968,23 грн., з них 15 968,23 грн. експлуатаційних витрат та 14 000,00 грн. орендних платежів.
Проте, як вбачається з умов укладеного договору найму, а саме п. 3 додаткової угоди від 01.03.2018 до договору найму за № 06/07 від 01.07.2008 сторони погодили, що орендна плата в місяць за наймані приміщення становить 17 390,00 грн. 
З огляду на викладене та враховуючи здійснення відповідачем часткових оплат, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати за період з 12.09.2020 по 01.05.2022 в розмірі 273 193,21 грн.
Таким чином, судами встановлено, що на момент переходу права вимоги існувала дійсна вимога між первісним кредитором та боржником, що спростовує посилання апелянта, що у первісного кредитора (наймодавця – ТОВ «Компанія управління проектами Акрополь») право вимоги, яке передавалось за договором цесії не виникло.
Щодо нарахування пені:
В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності п.3, ч.1 ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Апеляційний суд виходить з того, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо несвоєчасної оплати орендної плати) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи договорі.
Водночас, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафним санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 9 договору сторони погодили відповідальність сторін, зокрема встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, а саме: у випадку прострочення сплати платежів, передбачених ст.5 договору, де наймач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який нарахована пеня, від суми, що підлягає сплаті  за кожен день прострочення (п.п. 9.2.1. договору).
Здійснивши перерахунок пені (з врахуванням суми заборгованості та часткових оплат) апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що сума належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення порядку і строку оплати за договором найму становить 15 667,00 грн. за період з 30.09.2020 по 30.04.2022. 
Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахований апеляційним господарським судом.
Індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться “ланцюговим” методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 “Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін”).
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
З врахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про застосування до відповідача відповідальності згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України і, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 39 510,00 грн. за порушення зобов`язання та 3% річних в сумі 6420,00 грн. за порушення зобов`язань за період з 30.09.2020 до 30.04.2022.
На підставі встановлених обставин у справі та вимог вищевикладених норм матеріального права, висновки суду першої інстанції є правильними щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення суми боргу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому апеляційний суд враховує їх як обґрунтовані.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам   статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1-3  статті 86 ГПК України  (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 7  533,00 грн. (квитанція за № 10 від 07.03.2023), сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.
Керуючись ст. ст.   236,   269,   270,   275,   276,   281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу приватного підприємства “Скульптура” Львівської фабрики мистецтв” б/н від 09.03.2023 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 у справі № 914/1422/22 – залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 7  533,00 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                              Бойко С.М.

Судді                                                                                        Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                          Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 12.05.2023