справа № 760/22029/21
головуючий у суді І інстанції Українець В.В.
провадження № 22-ц/824/3541/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
19 квітня 2023 року                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,
 
за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Ольги Василівни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києваз позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд: визнати недійсним договір позики від 11 жовтня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2019 року між ним та відповідачем укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івченко А.В.
За умовами цього договору відповідач передав ОСОБА_1 у власність 115 000 грн готівкою, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти одним платежем до 25 січня 2020 року.
Разом з тим, фактично грошові кошти за договором ОСОБА_1 не передавалися, а сам договір позики є фіктивним, укладеним під впливом обману відповідача.
Відповідач є директором ТОВ «Група Новий світ». Зазначене товариство на підставі договору оренди № 13/1 від 28 травня 2019 року користується приміщеннями № 107-03 та № НОМЕР_1 , що розташовані у ЖК «Комфорт Таун» за адресою: просп. Соборності, 17, м. Київ. У приміщеннях знаходиться кафе «Town Cafe». ТОВ «Група Новий світ» вирішило облаштувати сезонний майданчик біля закладу, у зв`язку з чим залучило позивача у якості підрядника.
16 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Група Новий світ» укладено договір підряду.
Коли роботи фактично майже повністю були виконанні, відповідач наполіг на укладенні договору позики з метою забезпечення належного виконання позивачем своїх зобов`язань, оскільки строк виконання робіт затримувався.
З огляду на довірливі відносини з відповідачем ОСОБА_1 погодився укласти договір позики, оскільки вважав, що цей договір слугуватиме способом забезпечення виконання зобов`язань. Він у повному обсязі виконав взяти на себе зобов`язання.
Проте дізнався, що відповідач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з нього заборгованості за договором позики. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі.
Також позивач посилається на те, що відповідач фактично ввів його в оману щодо обставин укладення договору позики, який за своєю суттю є фіктивним.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов, оскільки доводи позивача про укладення фіктивного договору та не отримання коштів ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються змістом договору.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - адвокат Алієв В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору, проте у правовідносинах між позивачем та відповідачем передачі грошових коштів не було. Укладення договору позики з метою забезпечення виконання позивачем зобов`язання за договором підряду свідчить про фіктивність цього договору позики, що є беззаперечною підставою для визнання цього договору недійсним.
 
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.
11 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 115 000 грн строком до 25 січня 2020 року без нарахування процентів.
Указаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. (а.с. 11).
 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
 
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина 3 статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;                                     3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;                5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
Звертаючи до суду з позовом про визнання договору позики недійсним, позивач зазначив про те, що передача грошових коштів, яка є предметом договору позики, не відбулася, а метою укладення оспорюваного договору було забезпечення виконання позивачем зобов`язання за договором підряду, що свідчить про фіктивність цього договору.
У своєму позові ОСОБА_1 посилається на статтю 230 ЦК України, яка регулює недійсність правочину, вчиненого під впливом обману, а також статтю 234 ЦК України, якою визначено фіктивність правочину, що є взаємовиключними підставами для визнання недійсним правочину.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 189 ЦПК України  остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу є завданнями підготовчого провадження у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення позбавлений процесуальної можливості визначати правові підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину, тому перевіряє наявність підстав з якими закон, пов`язує визнання правочину недійсним як відповідно до статті 230 так і статті 234 ЦК України.
 
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Пунктом 3.2 договору позики визначено, що підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним позики від позикодавця готівкою.
 
Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак позивачем не надано доказів на спростування отримання ним 115 000 грн за оспорюваним договором позики 11 жовтня 2019 року.
 
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Разом із тим, позивачем не надано доказів на підтвердження укладення оспорюваного договору внаслідок обману відповідача (шляхом вчинення ним будь-яких активних або пасивних дій), а своїм підписом на договорі позики позивач підтвердив, що укладення договору відповідає його інтересам, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, як це визначено у пунктах 6.5.3, 6.5.5, 6.5.6. 
 
За змістом частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Зі змісту договору позики від 11 жовтня 2019 року вбачається, що він укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, містить умови щодо передачі та повернення грошових коштів, підтверджує факт передачі грошей.
Відповідно до умов договору підряду, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Група Новий Світ», в особі директора Триняка М.І., 16 січня 2019 року, за умовами якого ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок виконати відповідно до завдання замовника, проектних рішень, та умов цього договору роботи з монтажу літньо-зимового майданчика біля закладу ресторанного господарства за адресою: просп. Соборності, 17, м. Київ. ціна договору становить 302 275 грн (а.с. 30-31).
За відомості Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ТОВ «Група Новий Світ» є ОСОБА_2 (а.с. 41-43)
Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умислу відповідача на укладення договору позики без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, та з метою того, що договір позики від 11 жовтня 2019 року укладений з метою забезпечення зобов`язань за договором підряду від 16 січня 2019 року.
Крім того, пунктом 6.5.8 договору позики визначено, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
Відповідно до пункту 6.9 договору позики цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох оригінальних примірниках, з яких один зберігається у справах нотаріуса, а два інші передаються сторонам договору. Всі примірники мають рівне юридичне значення.
Таким чином, встановивши, що оспорюваний договір позики не суперечить нормам цивільного законодавства, позивач не довів обставини, на які посилався у позовній заяві та не спростував презумпцію правомірності оспорюваного правочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору позики, укладеного 11 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Ольги Василівни залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 15 травня 2023 року.

 
 
Головуючий                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                          Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська