08.06.23
22-ц/812/533/23

Провадження № 22-ц/812/533/23 Головуючий суду першої інстанції Іщенко Х.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Миколаїв Справа № 478/930/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Біляєвій В.М.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 , 
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник – ОСОБА_3 , на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко Х.В., в залі судового засідання в смт Казанка, повний текст якого складено 18 лютого 2022 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОАЛЬЯНС» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про переведення права орендаря за договором оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди, припинення та визнання права оренди на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

 
26 липня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОАЛЬЯНС» (далі – ТОВ «АГРОАЛЬЯНС») звернулось до суду з позовом, який уточнило в подальшому, до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про переведення права орендаря за договором оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди, припинення та визнання права оренди на земельну ділянку.
Доводи позову обґрунтовувало тим, що 05 серпня 2011 року між ОСОБА_5 та ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» було укладено договір оренди землі № 154 площею 8,53 га, кадастровий номер 4823655100:32:000:0019, який зареєстровано 24 жовтня 2011 року.
Згідно з прикінцевими положеннями договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. За положеннями пункту 8 вказаного договору його було укладено на п`ять років, тобто первісно встановлений строк договору – 31 жовтня 2016 року .
У тому ж пункті зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди. Якщо орендодавець не має наміру поновлювати договір оренди він повинен письмово повідомити орендаря за шість місяців до закінчення дії договору оренди.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 як спадкоємиця ОСОБА_5 повідомила, що вона займається оформленням спадщини та просила виплачувати їй орендну плату за користування землею, так як у неї є заповіт на земельну ділянку, отримувала орендну плату, починаючи з 2014 року. Однак до завершення оформлення спадщини і до реєстрації права власності за ОСОБА_4 ,. ніякі дії із земельною ділянкою були неможливі, в тому числі – укладення договору оренди на новий строк.
ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Про завершення оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 та реєстрацію права власності ОСОБА_4 позивача не повідомила та не надала документи про набуття права власності на земельну ділянку.
В той же час позивач належним чином виконував умови договору оренди. Після смерті орендодавця згідно інформації про наявний заповіт орендна плата виплачувалась ОСОБА_4 .
Позивач дізнався про оформлення спадщини на земельну ділянку в кінці квітня 2021 року та 11 травня 2021 року направив ОСОБА_4 лист повідомлення про поновлення договору оренди землі на новий строк та примірники договору оренди для узгодження та підписання.
Однак вже 14 квітня того ж року відповідачі уклали між собою договір оренди земельної ділянки, та право оренди було зареєстровано державним реєстратором за ОСОБА_2 14 квітня 2021 року терміном на 7 років до 14 квітня 2028 року.
ОСОБА_4 порушила свій обов`язок, встановлений статтею 31 Закону України «Про оренду землі» та статтею 148-1 Земельного кодексу України.
ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» дізналося про реєстрацію права власності самостійно – виконало передбачені законом дії та звернулося до ОСОБА_4 з пропозицією про укладення договору оренди на новий строк, додавши проект договору.
ОСОБА_4 уклала договір із новим орендарем земельної ділянки без надання можливості позивачу укласти договір оренди на новий строк попри те, що позивач має на це встановлене законом право і реалізував своє право шляхом звернення до ОСОБА_4 у спеціально встановлений законом строк для тих випадків, коли орендодавець помер до завершення строку дії договору, а новий договір може укласти тільки новий власник, коли матиме на те повноваження, а саме – зареєстроване право власності на земельну ділянку.
Посилаючись на викладене, ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» з урахуванням уточнених вимог, просило суд перевести права орендаря за договором оренди землі, укладеного 14 квітня 2021 року з ОСОБА_2 на ТОВ «АГРОАЛЬЯНС», для чого скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га, зареєстрований 14 квітня 2021 року державним реєстратором Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 57769005 від 21 квітня 2021 року, припинити право орендаря на вказану земельну ділянку та визнати за ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» право оренди на вказану земельну ділянку.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Припинено право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га. 
Визнано за ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, розташовану на території Казанківської селищної ради, площею 8,5328 га.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь «АГРОАЛЬЯНС» 4 540 грн понесених судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що дії ТОВ «АГРОАЛЬЯНС», мають добросовісний характер, спрямовані на реалізацію переважного права на укладення договору оренди землі. Таким чином, враховуючи, факт належного виконання орендарем умов договору оренди; дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк; не надіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк; суд на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі» дійшов висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк.
Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, буде порушене, зокрема, в разі укладення договору оренди з новим орендарем, без дотримання вимог статті 148-1 Земельного кодексу України. 
Відсутність бажання на поновлення договору оренди земельної ділянки з урахуванням переважного права орендаря, свідчить про односторонню відмову ОСОБА_4 від виконання договірних зобов`язань, прямо передбачених пунктом 8 Договору, що в свою чергу є порушенням нею приписів статей 525, 526, ЦК України, та доводить недобросовісний характер її дій по відношенню до позивача.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника – ОСОБА_3 , оскаржила його в апеляційному порядку та посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 жовтня 2021 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву. В описовій частині якої було заявлено нову вимогу про переведення прав і обов`язків орендаря, при цьому не заявлено про зміну предмету або підстави позову. Також до суду не було надано доказів направлення цієї заяви учасникам справи.
Судом у порушення частини 5 статті 49 ЦПК України не було повернуто відповідної заяви заявнику, не складено відповідне рішення, і не зазначено того у рішенні. Суд в порушення частини 5 статті 49 ЦПК України прийняв до розгляду відповідну заяву.
Письмової заяви позивачем про зміну позову (зміни вимог, з якими позивач звернувся до відповідача) до суду не було подано. В поданій заяві не зазначається, що позивач заявив нову вимогу і відмовився від раніше заявленої, вбачається збільшення кількості показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, при тому судовий збір за новими вимогами не був сплачений. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові по справі № 922/404/19 від 09 липня 2020 року.
Жодного рішення щодо поданої представником позивача заяви судом не було ухвалено. 02 грудня 2021 року Казанківським районним судом Миколаївської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно ухвали суду від 02 грудня 2021 року про закриття підготовчого провадження – судом розглядається справа за позовом про визнання договору оренди землі недійсним.
20 грудня 2021 року, під час судового засідання розгляду справи по суті представником відповідача було заявлено клопотання про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви та її повернення заявнику в порядку частини 5 статті 49 ЦПК через порушення порядку визначеного пунктом 3 частини 2 статті 49 ЦПК України. Судом в порушення частини 5 статті 49 ЦПК України відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача, і безпідставно відкладено судовий розгляд, і зобов`язано представника позивача направити відповідачу копію заяви від 05 жовтня 2021 року.
Казанківський районний суд визначивши на власний розсуд підстави задоволення позовної заяви вийшов за межі позовних вимог.
Суд невірно дав оцінку поясненням сторін, не дав оцінку іншим доказам, вибірково дійшов висновку що підлягає захисту і відновленню переважне право орендаря ТОВ «АГРОАЛЬЯНС», не звернув увагу на те, що позивач повідомляв відповідача ОСОБА_4 про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, що позивачем не направлялись проекти додаткових угод.
Судом першої інстанції не було враховано, що з 2014 по 2020 рік ОСОБА_4 отримувала від позивача плату за фактичне використання успадкованої землі, подавала позивачу копію заповіту. Пропозиції оформити оренду від позивача не отримувала.
ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» звернувся до ОСОБА_4 із листом про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди 11 травня 2021 року, після підписання договору із ОСОБА_2 , і його реєстрації в державному реєстрі речових прав. До 11 травня 2021 року ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» не висловлював наміру укладати договір оренди землі із ОСОБА_4 
ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» правом на поновлення договору оренди не скористався.
Відповідні зміни до державного реєстру речових прав про поновлення договору оренди землі від 05 серпня 2011 року не вносились.
Позивач не виконав свій обов`язок щодо належного і своєчасного повідомлення ОСОБА_4 про бажання скористатись переважним правом передбаченим частиною 1 статті 33 Закону України № 161 – XIV.
Судом не враховано, що позивач втратив переважне право не виконавши своїх обов`язків.
Між відповідачами складені інші договірні відносини, і жодне право позивача не є порушеним.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для відмови у задоволенні позову.
Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції, в порушення частини 6 статті 81 ЦПК України своє рішення обґрунтував тим, що позивач 11 травня 2022 року звернувся до ОСОБА_4 із листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, та додав проект додаткової угоди (договір оренди), підтвердженням чого є копії поштових квитанцій відділення Укрпошта.
Однак, згідно доданих представником позивача 27 січня 2022 року під час судового засідання оригіналів накладної Укрпошти від 11 травня 2021 року та опису вкладення від 11 травня 2021 року, які були досліджені судом – ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» надіслало ОСОБА_4 лист–повідомлення ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» про укладення договору оренди землі та договір оренди землі.
Оригінал листа-повідомлення про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі поданий представником позивача 27 січня 2022 року під час судового засідання не датований і дата його складення невідома. Відповідач піддає сумніву, що їй був направлений саме цей лист, оскільки він не зазначений в описі і не датований, не має вихідного номера, і є одностороннім правочином. Також до суду не подано як доказів, що ОСОБА_4 отримала зазначене відправлення, так і копії примірників договору поновлення що їй начебто надсилався, є припущенням.
Не погодившись з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» надіслало на неї відзив.
У відзиві ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» доводи апеляційної скарги не визнало, просило залишити рішення суду першої інстанції без змін.
При цьому зауважив, що апеляційна скарга заперечує обставини, що раніше визнавались відповідачами у судових засідання та у відзивах. 
Апеляційна скарга зводиться до посилань на норми закону, які не існували на час виникнення відповідних відносин, та навпаки замовчує про ті зміни у законодавстві, які не існували на час виникнення відповідних відносин, та навпаки замовчує про ті зміни у законодавстві, які порушені відповідачами.
Зокрема, ОСОБА_4 згідно вимог частини 5 статті 31 Закону України «Про оренду землі» мала обов`язок повідомляти орендаря про набуття права власності на землю протягом одного місяця.
Обізнана із результатами розгляду позову відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не подала, її інтереси щодо передачі землі в оренду на певний строк за певну плату повністю захищені тим, що ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» набуло прав і обов`язків орендаря саме за тим договором, який вона і бажала укласти.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 заявляє про сумнів, що відповідачу ОСОБА_4 були направлені саме ці документи.
Обидва відзиви, надані самими відповідачами, містять наступне визнання: «ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» із запізненням та з порушенням встановлених законом строків звернулось до мене із проектом нового договору оренди землі, тобто після реєстрації договору оренди землі (між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 )».
Тобто усі заперечення відповідачів зводились до оцінки, чи вчасним є таке звернення у травні 2021 року, а не того, що документи не відповідали вимогам закону, мали не той зміст, тощо.
Судом першої інстанції було досліджено і встановлено всі обставини, що мають значення для вирішення спору, справу вирішено із застосуванням закону (редакції), що підлягає застосуванню до відносин сторін. Порушень вимог процесу при розгляді справи не допущено.
На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 серпня 2011 року між ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га ріллі строком на п`ять років з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала орендодавці на підставі державного акту, серії ЯЕ № 929499, виданого 21 липня 2010 року та зареєстрованого в державному реєстрі за № 011049100987 (далі – Договір).
Державна реєстрація вказаного договору оренди земельної ділянки (право оренди) зареєстровано у Відділі держкомзему у Казанківському районі Миколаївської області 31 жовтня 2011 року, реєстраційний запис про реєстрацію договору оренди за № 482360004000157.
За пунктом 8 Договору його укладено на п`ять років . Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди. Якщо орендодавець не має наміру поновлювати договір оренди він повинен письмово повідомити орендаря за шість місяців до закінчення дії договору.
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору (пункт 40 Договору).
Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 42 Договору).
Орендодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після її смерті ОСОБА_4 , звернувшись в усній формі до відповідача повідомила про смерть орендодавця та про те, що вона є спадкоємцем.
Протягом 2014 -2021 років ОСОБА_4 отримувала орендну плату від ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» за вказаним договором оренди. Зазначені обставини сторони не заперечують. Дані обставини підтверджуються також видатковим касовим ордером від 17 грудня 2021 року про отримання ОСОБА_4 орендної плати за 2021 рік у розмірі 30 000 грн.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2020 року ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 отримала право на спадщину, яка складається із земельної ділянки з кадастровим номером 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га ріллі. 
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 листопада 2020 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823655100:32:000:0019 в державному реєстрі за ОСОБА_4 було зареєстроване приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Рожко О.О. в день видачі зазначеного свідоцтва.
Про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та реєстрацію своїх прав власника на орендовану земельну ділянку ОСОБА_4 відповідача не повідомила та не надала відповідних документів. 
Водночас, 14 квітня 2020 року ОСОБА_4 уклала договір оренди успадкованої земельної ділянки з ОСОБА_2 строком на 7 років. В той же день зареєструвала право оренди останньої на зазначену земельну ділянку.
Про перехід права власності на орендовану земельну ділянку ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» довідалось самостійно у квітні 2021 року. Після перевірки відомостей в державному реєстрі, 11 травня 2021 року ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» звернулось до ОСОБА_4 з листом-повідомленням про поновлення вище зазначеного договору оренди землі та додало проект додаткової угоди (договір оренди), що підтверджується копією поштової квитанції відділення Укрпошти.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 3 частини 4 статті 265 ЦПК України).
Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.
Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до вимог частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі ( частина 1-5 та частина 6 цієї статті).
Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції на час закінчення строку дії Договору) передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема, із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності). 
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі»). 
У разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою, п`ятою, шостою, восьмою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку (частина 9 вказаної статті).
З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення (частина 10 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової 
угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 11 статті 33 Закону України «Про оренду землі»). 
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17ц).
Частинами 1-4 статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:
- кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;
- найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;
- місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;
- платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Частиною 3  статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.
Отже, орендар зобов`язаний належним чином виконувати умови договору оренди землі, у тому числі й нараховувати та сплачувати орендну плату за таким договором, включаючи період з дати смерті орендодавця і до моменту оформлення спадкоємцями права власності на земельну ділянку. 
Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі», редакція якої діяла до 01 січня 2013 року, договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. А згідно зі статтею 20 зазначеного Закону, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. 
Водночас частина 3 статті 640 ЦК України від 16 січня 2003 року, редакція якої була чинною до 01 січня 2013року, передбачала, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним із моменту його державної реєстрації. Як бачимо, за нормами ЦК України незареєстрований договір оренди земельної ділянки є не укладеним, а за Законом України «Про оренду землі» такий договір є укладеним, але не є чинним. 
Водночас, застосовуючи до договорів оренди землі, підписаних до 01 січня 2013 року, статті 18 і 20 Закону України та частину 3 статті 640 ЦК України (у редакції, що була чинною на момент підписання таких договорів), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/171 зазначила, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій. До того ж оскільки моменти укладання договору та набуття ним чинності збігаються (частина  2 статті 631 ЦК України), то моментом укладання договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини 3 статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили в договорі інше відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України. Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено і у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц.
З такої позиції Великої Палати Верховного Суду можна дійти висновку, що саме з дати державної реєстрації починає свій відлік строк дії договору оренди землі, який укладено до 01 січня 2013 року. Відповідно, від такої дати обраховується й дата закінчення строку дії такого договору.
За обставинами справи, що переглядається договір оренди земельної ділянки було підписано сторонами 05 серпня 2011 року, а зареєстрований договір був 31 жовтня 2011 року. Отже, з дати реєстрації повинно обраховуватися строк дії договору, який було укладено сторонами на п`ять років, а відтак такий договір діятиме до 01 листопада 2016 року (тобто п`ять років із наступного дня після його держреєстрації, як передбачає стаття 253 ЦК України). 
Зазначена редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі» зі змінами, внесеними на підставі Закону України № 15-УІІІ від 18 жовтня 2016 року, набула чинності 19 жовтня 2016 року. Відповідно до пункту 1 Перехідних положень зазначеного Закону, цей законодавчий акт набуває чинності з дня наступного за днем його публікації. Цей закон було опубліковано в офіційних виданнях 18 жовтня 2016 року, а тому днем набрання ним чинності є дата 19 жовтня 2016 року, а тому аргументи апеляційної скарги про те, що положення цієї статті не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, апеляційний суд не приймає, оскільки такі норми на час закінчення строку дії Договору (до 01 листопада 2016 року) були чинними.
Орендодавець за договором ОСОБА_5 померла до закінчення строку дії цього договору (01 квітня 2014 року), після її смерті спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, проте не оформила своїх спадкових прав, звернулася до відповідача з питань отримання орендної плати за вказаним договором. Проте, будь-якого документального підтвердження (доказів) переходу права власності на земельну ділянку саме до неї та на виконання вимог статті 148-1 ЗК України ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» не надала.  
Після закінчення дії Договору ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» продовжувало користуватися орендованою земельною ділянкою, а ОСОБА_4 отримувати орендну плату та будь-яких заперечень щодо продовження користування земельною ділянкою та поновлення Договору ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» не висловлювала.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час закінчення дії Договору місячний строк, наданий законодавцем на укладення додаткової угоди про його поновлення (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі) зупинився на підставі приписів частини 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку, оскільки на цей час орендодавець за цим договором померла, а орендарю ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» не було відомо та не надано відповідного підтвердження про перехід права власності на орендовану земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 . 
Зареєструвавши 24 листопада 2020 року своє право власності у порядку спадкування на орендовану земельну ділянку, ОСОБА_4 відповідно до статті 14811 ЗК України про ці обставини позивача не повідомила, продовжувала отримувати орендну плату, отже не заперечувала продовження орендних правовідносин.
Між тим, 14 квітня 2021 року ОСОБА_4 уклала договір оренди земельної ділянки, що була нею успадкована. 
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 порушила право орендаря цієї земельної ділянки ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» на переважне право поновлення договору оренди земельної ділянки.
ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» наприкінці квітня 2021 року (більш точну дату не встановлено) стало відомо, що ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на орендовану земельну ділянку, у зв`язку з чим 11 травня 2021 року ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» на виконання приписів частини 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі» через засоби поштового зв`язку направила на адресу ОСОБА_4 лист-повідомлення про укладення додаткової угоди (договору оренди) щодо поновлення договору оренди земельної ділянки. Проте звернення орендаря залишилося без відповіді.
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність відповідних доказів про отримання відповідачем ОСОБА_4 документів, надісланих позивачем, оскільки зазначені факти визнавались останньою у суд першої інстанції, та надавались відповідні пояснення необізнаності щодо порядку укладення нового договору.
З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що порушене право ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» на поновлення договору оренди земельної ділянки підлягає захисту.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд першої інстанції визначив, що належним способом захисту прав позивача буде задоволення його позовних вимог про припинення права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га та визнання за ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» права оренди на цю земельну ділянку. 
       Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 виклала таку правову позицію: «За таких умов, якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та з боку наступного орендаря (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про  визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду (постанов від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, пункти 6.12, 6.14). Судове рішення про визнання відсутнім права відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення права оренди» ( пункт 8.45 зазначеної постанови).
       Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції зазначених висновків при вирішення спору не врахував, а тому апеляційний суд відповідно до викладеної в позові вимоги про припинення права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8.5328 га, вважає можливим рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, визнавши такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а саме, визнати відсутнім право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га, а в частині визнання за ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га оскаржуване рішення скасувати та в задоволенні цих вимог відмовити, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту.
З доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції приписів частини 5 статті 49 ЦПК України колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджено, що представник позивача, реалізуючи своє право на зміну підстав та предмету позову, 05 жовтня 2021 року, тобто до закінчення підготовчого засідання, надала суду позовну заяву в новій редакції, де змінила предмет позову. 02 грудня 2021 року суд першої інстанції в судовому засіданні розглянув питання щодо прийняття такої заяви до розгляду. При цьому представник позивача стверджувала, що вона направляла копії позовних заяв відповідачам, однак відповідач ОСОБА_2 заперечувала цей факт, тому така позовна заява була нею отримала в судовому засіданні та їй запропоновано надати час для ознайомленні та надання відзиву, проте остання відмовилась. За такого, апеляційний суд не вбачає порушень прав ОСОБА_2 . Зазначення судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження назви первісного позову та не постановлення судом першої інстанції окремої ухвали щодо прийняття до провадження зміненої позовної заяви, не є підставою для скасування судового рішення, розглянутого за вимогами позовної заяви, поданої 05 жовтня 2021 року. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду повністю. В частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив, зокрема, в переведенні прав орендаря та скасуванні державної реєстрації права оренди ОСОБА_2 . Між тим апеляційна скарга не містить доводів та заперечень щодо оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволення зазначених вимог, а тому з урахуванням приписів частині 1 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).
Оскільки суд попередньої інстанції задовольняючи позовні вимоги, неправильно визначив спосіб захисту позивача, чим порушив норми процесуального права, то ухвалене у справі судове рішення в частині позовних вимог про припинення права оренди ОСОБА_2 слід змінити та визнати відсутнім право оренди останньої на спірну земельну ділянку. В частині визнання за ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» права оренди на вказану земельну ділянку скасувати та в задоволенні цих вимог відмовити. В іншій частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору. 
При зверненні до суду з позовом, який уточнено в подальшому, ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» сплатило за двома квитанціями (від 23 липня 2021 року та 07 жовтня 2021 року) судовий збір в розмірі 6 810 грн.
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу було задоволено частково, та задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру.
За такого з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» підлягає стягненню сплачений за подання позовної заяви до суду першої інстанції судовий збір у розмірі 2 270 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 6 810 грн.
Проте, за вимогами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі, а тому звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 повинна була сплатити судовий збір в розмірі 10 215 грн (6 810 грн х 150% = 10 215 грн).
За такого, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з ТОВ «АГРОАЛЬЯНС» в дохід держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 3 405 грн (10 215 грн – 6 810 грн = 3 405 грн).
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2022 року в частині позовних вимог про припинення права оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га змінити.
Визнати відсутнім право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га.
Це ж рішення суду першої інстанції в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОАЛЬЯНС» права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: 4823655100:32:000:0019, площею 8,5328 га скасувати та в задоволенні цих вимог відмовити.
Рішення в частині перерозподілу судових витрат змінити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОАЛЬЯНС» 2 270 грн судового збору. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОАЛЬЯНС» в дохід держави 3 405 грн судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 08 червня 2023 року.