Номер провадження: 22-ц/813/1109/23 
Справа № 519/24/20
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що ОСОБА_2 з 18.01.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який був розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 19.05.2017 року. Під час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем відносини значно погіршились, та відповідач почала чинити позивачу опір у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим він був вимушений звернутись до Южненської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей із сином, якому на той момент було три роки. За результатами розгляду заяви позивача, Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради наданий висновок, відповідно до якого позивачу встановлений графік зустрічей із сином в присутності матері дитини та за попереднім узгодженням з нею щонеділі з 09:00 до 13:00 та в святкові дні з 15:00 до 19:00. Вищезазначений висновок був затверджений рішенням Виконавчого комітету Южненської міської ради від 31.10.2017 року №940. 
Однак, відповідач ігнорувала встановлений графік, та продовжувала перешкоджати позивачу у спілкуванні із дитиною. При зверненні позивача до відповідача із проханням побачитись із сином, відповідач знаходила безліч причин, щоб позивач не побачився із сином навіть у визначенні рішенням Комісії дні, інколи відповідач взагалі не відповідала на дзвінки позивача та повідомлення, у зв`язку із чим позивач не міг дізнатися про здоров`я, самопочуття, настрій та загальний стан сина. Від спільних знайомих позивач довідався, що його колишня дружина працює у м. Одесі, а тому вона, проживаючи у м. Южне, кожного дня зрання від`їжджає до міста Одеси та повертається вже пізно у вечері, тому дитина більшість свого часу знаходиться із бабусею.
Враховуючи дані обставини, та з метою мирного вирішення цього питання, позивач знову звернувся до Южненської міської ради із заявою, у якій просив призначити інший графік для його зустрічей із сином з урахуванням зручного часу для його матері, а також розглянути можливість зустрічей з дитиною без присутності матері.
Однак, за результатами розгляду заяви позивачу було надіслано відповідь від 11.01.2018 року №38/03-24, у якій зазначено, що ним документально не підтверджено невиконання відповідачем графіку зустрічей з малолітнім сином. Тому Комісія ухвалила компромісне рішення, що для встановлення фактів невиконання матір`ю дитини графіку побачень з батьком, спеціалісти служби у справах дітей будуть фіксувати ці факти у телефонному режимі.
В подальшому відповідач продовжувала ігнорувати встановлений графік зустрічей та чинити позивачу опір у спілкуванні з дитиною. У зв`язку із цим позивач неодноразово телефонував до служби у справах дітей для здійснення фіксації фактів перешкоджання, однак, станом на сьогоднішній день питання залишилось не вирішеним. Відповідач продовжує перешкоджати у зустрічах із дитиною, ігнорує дзвінки та повідомлення, не допускає позивача до участі у вихованні сина.
Враховуючи постійні перешкоди зі сторони відповідача у спілкуванні із сином, а також у зв`язку з тим, що відповідач взагалі не давала позивачу будь-якої інформації стосовно його сина та, зокрема, його місця перебування, позивач, після безлічі спроб добровільного урегулювання спору, звернувся із заявою до Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області. Однак, за результатами розгляду заяви, позивач отримав відповідь від Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що після проведення перевірки доводів, зазначених у заяві, не встановлено наявності кримінального чи адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим позивачу рекомендовано звернутися до органів опіки та піклування або до суду. 
Позивач просив суд визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною: щотижня у неділю з 12.00 години до 20.00 години без присутності матері дитини; через кожний тиждень з ночівлею з 16.00 години суботи до 20.00 години неділі без присутності матері дитини; щорічно взимку у період канікул, строком не менше 5 днів поспіль спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше перебування дитини; щорічно влітку у період канікул строк не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щорічно навесні у період канікул строк не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; щорічно восени у період канікул строк не менше 4 днів поспіль спільний відпочинок без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини; через кожний рік у день народження дитини без присутності матері з 15.00 до 19.00, починаючи з 2021 року; у разі хвороби дитини без обмеження часу відвідування до 20.00 год у присутності матері за місцем проживання дитини з матір`ю; щорічно у непарний рік на перший день Пасхальних вихідних спільний відпочинок з ночівлею без присутності матері з 16.00 години першого дня Пасхальних вихідних до 20.00 години наступного дня за місцем проживання батька дитини, починаючи з 2021 року; щорічно у парний Новий рік спільний відпочинок з ночівлею без присутності матері з 16.00 години 31 грудня до 20.00 години наступного дня за місцем проживання батька, починаючи з 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області – задоволено частково.
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною без участі матері ОСОБА_1 :
- щотижня у неділю з 12.00 години до 20.00 години,
- щорічно у період зимових, весняних, осінніх канікул протягом 3 (трьох) днів спільний відпочинок,
- щорічно у період літніх канікул протягом 30 (тридцяти) днів спільний відпочинок, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування дитини,
- дні народження дитини, святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року, відповідно до якої апелянт просить – скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:
Визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним, шляхом встановлення днів зустрічей батька з дитиною у присутності матері ОСОБА_1 :
-щонеділі із 09.00 до 13.00;
-у святкові дні з 15.00 до 19.00;
-у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме - відмова у призначенні судової психологічної експертизи.
Оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи у відповідності до ст. 353 ЦПК України оскарженню не підлягає, апелянт виклав заперечення на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Необхідність призначення експертизи вмотивовано тим, що спілкування позивача з малолітньою дитиною має відбуватись виключно у її присутності, оскільки спілкування у такому віці без матері створює стресові ситуації для дитини, дитина після побачень із батьком стає нервовою, звинувачує матір у розладах з батьком, побоюється відібрання батьком у матері, що потребує часу для заспокоєння та налагодження стосунків.
Зазначене, на думку апелянта, негативно впливає на стан психологічного здоров`я дитини.
Встановлення цієї обставини потребує спеціальних знань в галузі дитячої психології, оскільки особисті, протилежні за змістом пояснення позивача та відповідача не дають змогу суду встановити дійсний стан взаємовідносин дитини з батьками.
Виходячи з викладеного, апелянт вважає, що рішення суду необхідно скасувати, призначити експертизу в суді апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення з урахуванням висновків цієї експертизи. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року справу призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року було вирішено заслухати у судовому засіданні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової-психологічної експертизи у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області було відмовлено.
02 травня 2023 рока на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.05.2023 року було зобов`язано ОСОБА_1 передавати ОСОБА_2 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для систематичних побаченнь без участі матері ОСОБА_1 , щотижня у суботу з 10 до 14 години та щотижня у неділю з 09.00 години до 13.00 години;
зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити спілкування ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою мобільного зв`язку, відео в месенджерах соціальних мереж, та додатків Вайбер, Телеграм, Вотсап, тощо.
23 травня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника  ОСОБА_1 - адвоката В. Судакова надійшла зава про роз`яснення ухвали Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року про забезпечення позову, а саме:
Чи зобов`язана відповідачка примушувати дитину залишити місце проживання з матір`ю та вибути у визначений судом час для побачень з батьком, якщо дитина відверто та очевидно висловлює своє небажання спілкуватись з батьком? 
Чи має право позивач вживати заходів психологічного, та/або фізичного примусу до дитини з метою виконання ухвали? 
Чи зобов`язана відповідачка вживати заходів психологічного, та/або фізичного примусу до дитини з метою виконання ухвали? 
Чи зобов`язана відповідачка змінювати звичайний для дитини режим, пробуджувати та готувати дитину до побачення з батьком у неділю о 9 годині, в суботу о 10 годині? 
Чи зобов`язана відповідачка надавати дитині власні термінали мобільного зв`язку відео в месенджерах соціальних мереж, та додатків Вайбер, Телеграм, Вотсап, тощо з метою спілкування з позивачем, або позивач має забезпечити такими терміналами дитину за власний кошт? 
Чи зобов`язана відповідачка примушувати дитину до спілкування з позивачем шляхом використання мобільного зв`язку відео в месенджерах соціальних мереж, та додатків Вайбер, Телеграм, Вотсап, тощо, якщо дитина не бажає такого спілкування саме у той час, коли цього бажає позивач, з урахуванням зайнятості дитини іншими справами на свій розсуд? 
Які дії має вжити відповідачка у разі, якщо дитина висловить небажання спілкуватись з позивачем?
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз`яснення судового рішення було відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.06.2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової-психологічної експертизи у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області було відмовлено.

У судовому засіданні 15.06.2023 року апелянт та її представник апеляційну скаргу, підтримали, просили суд її задовольнити.
Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Також у судовому засідання 15.06.2023 року було заслухано думку малолітнього ОСОБА_3 у присутності класного керівника – ОСОБА_5 .

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 18.01.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 19.05.2017 року (а.с.14-15).
Під час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16).
Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради наданий висновок, відповідно до якого позивачу встановлений графік зустрічей із сином в присутності матері дитини та за попереднім узгодженням з нею щонеділі з 09:00 до 13:00 та в святкові дні з 15:00 до 19:00. Вищезазначений висновок був затверджений рішенням Виконавчого комітету Южненської міської ради від 31.10.2017 року №940 (а.с.17).
Позивач є дорослою, самостійною та відповідальною особою, у повному обсязі усвідомлює свій обов`язок щодо необхідності забезпечення дитини, участі у вихованні сина та становленні його особистості.
Позивач офіційно працює в ТОВ «ЮГІНВЕСТ» на посаді інженера з комп`ютерних систем, де отримую регулярний стабільний дохід. За місцем роботи характеризуюся з позитивної сторони, що підтверджується копією характеристики, наданої ТОВ «ЮГІНВЕСТ» від 23.08.2019 року №51 (а.с.20).
На підставі судового наказу, виданого Южним міським судом Одеської області 07.12.2017 року (справа № 519/892/17), з заробітної плати позивача регулярно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітнього сина, що підтверджується копіями звітів про здійсненні відрахування та виплати за період з травня 2018 року по серпень 2019 року (а.с.21-23).
Позивач забезпечений власним двокімнатним житлом, загальною площею 74,9 кв.м. та є єдиним власником зазначеної квартири, проживає в ній самостійно, що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідкою, виданою ОСББ «Іванова 20» від 31.01.2018 року №18 (а.с.24-25).
За місцем проживання, позивач характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики від 23.08.2019 року №66, яка видана ОСББ «Іванова 20» (а.с.26).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Питання виховання дитини за вимогами ст.157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст.7 Конвенції).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них (ст.153 СК України).
Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.
Аналіз вищенаведених норм призводить до висновку, що праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.
Відповідно до ч.1 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
За нормою ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 1038309, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у п.8 ст.7 СК України та у ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Між сторонами у справі не досягнуто домовленості щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, позивач стверджує про наявність перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з дитиною, а тому наявні підстави для вирішення спору щодо реалізації батьківських прав позивача в судовому порядку.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що батько має право на спілкування з дитиною та частково задовольнив позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду відносно того, що батько має право на спілкування з дитиною та з встановленим способом участі батька у спілкуванні з дитиною з огляду на таке.
Батько дитини ОСОБА_2 активно проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином ОСОБА_3 .

При вирішенні даного спору враховано передусім інтереси дитини, зважаючи на конкретні обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із своїм сином, що підтверджується зверненнями до органів опіки та піклування із заявою щодо визначення порядку його зустрічей з сином, до суду із даною позовною заявою.
Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, судом не встановлено, а відповідачкою не доведено, так само як і не надано належних та допустимих доказів негативного впливу батька на розвиток дитини. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.
Наразі дитина має більшу прихильність до матері в силу свого віку та спільного проживання з нею. У дитини протягом тривалого часу було відсутнє щоденне спілкування з батьком, а визначення зустрічей у присутності матері не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків та не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей, з огляду на складені між батьками (сторонами у справі) неприязні стосунки.
Під час періодичного перебування з позивачем за місцем його проживання, дитина матиме можливість спілкуватися з батьком у сімейній атмосфері, що буде сприяти нормальному психоемоційному розвитку дитини, звиканню до батька, а також можливістю спілкування з родичами по лінії батька.
Тому зустрічі батька, визначені рішенням суду першої інстанції, відповідає інтересам як дитини, так і батька. 
Сама наявність спору з приводу визначення способу участі у вихованні дитини є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Під час вирішення цього спору судом взято до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допушено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме - відмова у призначенні судової психологічної експертизи.
Необхідність призначення експертизи вмотивовано тим, що спілкування позивача з малолітньою дитиною має відбуватись виключно у її присутності, оскільки спілкування у такому віці без матері створює стресові ситуації для дитини, дитина після побачень із батьком стає нервовою, звинувачує матір у розладах з батьком, побоюється відібрання батьком у матері, що потребує часу для заспокоєння та налагодження стосунків.
Питання, на які відповідач бажає отримати відповідь щодо психологічної характеристики ситуації, яка склалася між батьками дитини, щодо індивідуально-психолочічних особливостей кожного з батьків та дитини не мають безпосередній зв`язок з вказаною підставою позову.
Встановлення цих даних не впливає на вирішення справи по суті, яким є встановлення способу використання законного права батька спілкуватися з дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки. Матеріали справи не містять будь-яких доказів з компетентних органів, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, не відповідатиме інтересам дитини чи не узгоджується із наданим органом опіки і піклування висновком.
Відсутність рівності між батьками у особистому спілкуванні з дитиною призводить не лише до диспропорції у реалізації їх особистих батьківських прав, але й негативно впливають на ставленні дитини як повноправного члена суспільства, яка має бути повністю підготовлена до самостійного життя та вихована в дусі митру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Батько має право на спілкування з дитиною.
Суд прийшов до глибокого переконання, що обраний спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, оскільки зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.
Відповідачкою не надано доказів того, що спілкування батька з сином зашкодить його здоров`ю чи не відповідатимуть її (дитини) інтересам.
При встановлених обставинах, враховуючи, що ОСОБА_2 має законне право на спілкування зі своїм сином та має право приймати участь у його вихованні, враховуючи також інтереси та стани здоров`я дитини, які мають пріоритетне значення над інтересами батьків, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 03 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини, за участю третьої особи – Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О.М. Таварткіладзе