Номер провадження: 22-ц/813/2465/23 
Справа № 495/4747/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа Білгород-Дністровська міська рада, про виділ частки майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності та припинення права власності спільної часткової власності,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовними вимогами про виділ частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності. Позивачка просить виділити в натурі 32/100 часток домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що їй належить, які складаються з житлового будинку літ. "Б": 1-1 коридор, 1-2 санвузол, 1-3 кухня, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова, житловою площею - 28,3 кв. м, загальною площею - 45,1 кв. м; 2/3 частини сараю літ. "Д", погріб літ, "д", гараж - сарай літ. "Л", хвіртка № 7, з припиненням права спільної часткової власності. Визнати право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння, яке складається: з житлового будинку літ. "Б": 1-1 коридор. 1-2 санвузол, 1-3 кухня, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова, житловою площею - 28,3 кв. м, загальною площею - 45,1 кв. м; 2/3 частини сараю літ. "Д", погріб літ. "д", гараж-сарай літ. "Л", хвіртка № 7, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що в позасудовому порядку сторони не змогли досягти домовленість про поділ в натурі частки житлового будинку, позивач звертається до суду за захистом своїх прав (т. 1, а.с. 1-59).
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2020 року позовні вимоги було вирішено задовольнити. Вирішено виділити в натурі 32/100 часток домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , які складаються з житлового будинку літ. «Б»: 1-1 коридор, 1-2 санвузол, 1-3 кухня, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова, житловою площею - 28,3 кв. м., загальною площею - 45,1 кв.м.; 2/3 частини сараю літ. «Д», погріб літ. «д», гараж - сарай літ. «Л», хвіртка №7. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння, яке складається : з житлового будинку літ. «Б»: 1-1 коридор. 1-2 санвузол, 1-3 кухня, 1-4 житлова, 1-5 житлова, 1-6 житлова, житловою площею - 28,3 кв. м., загальною площею - 45,1 кв.м.; 2/3 частини сараю літ. «Д», погріб літ. «д», гараж-сарай літ. «Л», хвіртка №7, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Припинити між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 право спільної часткової власності (т. 2, а.с. 94-98).
07.07.2021 року на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_2 про виправлення описки в заочному рішенні суду від 03.12.2020 року, а саме виправити описку, допущену в тексті абзацу 3 резолютивної частини судового рішення, де вказано слово «домоволодіння» замість слова «житловий будинок» (т. 2, а.с. 99-106). Ухвалою від 08.07.2021 року зазначену заяву було задоволено (т. 2, а.с. 109-110).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що її не було залучено до участі у справі як співвласника спірного нерухомого майна, судом неповно та всебічно було досліджено наявні у справі докази та не надано їм належної оцінки відповідно до норм ЦПК України, встановивши, що спірний житловий будинок є спільною частковою власністю сторін, що між ними існує спір щодо порядку володіння та користування будинком, але не врахував, що відсутній висновок судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог (т. 2, а.с. 114-122).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 04.06.2022 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 135-137, 143).
Сторони своїм правом закріпленим ст. 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомлено.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування частини домоволодіння серії ВАС №930095, посвідченого 13.02.2003 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Тетяною Сергіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 908, ОСОБА_2 належить 32/100 частини домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 617 кв.м, та складається у цілому: кам. ракуш. житлового будинку, жилою площею 54,9 кв.м. літ. «А», кам. бутов. житлового будинку, жилою площею 56,1 кв.м. літ. «Б», глинобитної літньої кухні літ. «В», двох дерев, вбиралень літ. «Г», «Ж», п`яти дерев. сараїв літ. «Д», «Е», «З», «И», «К», метал. гаражу літ. «Л», споруди №1-4. Відповідно до змісту вказаного договору, ОСОБА_2 перейшло у постійне користування: у житловому будинку літ. «Б»: 1-1 коридор, 1-2 санвузол, 1-3- кухня, 1-4 жила, 1-5 - жила, 1-6- жила, жилою площею 28,3 кв.м, 2/3 частини сарая літ. «Д», погріб «д», гараж літ. «Л» (т. 1, а.с. 7).
Згідно витягу, про право власності на нерухоме майно, право власності на 32/100 частки вищевказаного домоволодіння було зареєстровано 18.03.2003 року (т. 1, а.с. 8).
Відповідно до відповіді комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» № 724 від 15.05.2019 року, станом на 31.12.2012 власниками житлового будинку АДРЕСА_1 були:
- 32/100 часток ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.02.2003 року;
- 1/12 частки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.1990 року;
- 23/100 часток ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.1992 року;
- 2/12 частки ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 16.10.2009 року;
- 20/500 частки ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 20/500 частки ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року (т. 1, а.с. 37).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що право власності позивачки ОСОБА_2 на 32/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №183400 від 18.03.2003 року. Згідно відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 02/62-68/48 від 07.05.2019 року, у випадку припинення правовідносин спільної часткової власності як виду спільної власності при виділенні в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а саме 32/100 часток, що належать ОСОБА_2 можливо зарезервувати окрему адресу - АДРЕСА_1 . За таких обставин та враховуючи положення відповідних ст.ст. 364, 367, 392 ЦК України, позовні вимоги щодо виділення в натурі майна, що належить їй на праві спільної часткової власності та припинення спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України). Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч. 1 ст. 361 ЦК України).
За положенням ст. 363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.
Згідно матеріалів справи, 18.03.2003 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме 32/100 частки домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 617 кв.м, та складається у цілому: кам. ракуш. житлового будинку, жилою площею 54,9 кв.м. літ. «А», кам. бутов. житлового будинку, жилою площею 56,1 кв.м. літ. «Б», глинобитної літньої кухні літ. «В», двох дерев, вбиралень літ. «Г», «Ж», п`яти дерев. сараїв літ. «Д», «Е», «З», «И», «К», метал. гаражу літ. «Л», споруди №1-4. Відповідно до змісту вказаного договору, ОСОБА_2 перейшло у постійне користування: у житловому будинку літ. «Б»: 1-1 коридор, 1-2 санвузол, 1-3- кухня, 1-4 жила, 1-5 - жила, 1-6- жила, жилою площею 28,3 кв.м, 2/3 частини сарая літ. «Д», погріб «д», гараж літ. «Л». Зазначене підтверджується відповідним витягом про право власності на нерухоме майно, долученим до матеріалів справи (т. 1, а.с. 8).
Разом з тим, позивачем, звертаючись до суду із відповідними позовними вимогами про виділ частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності та припинення спільної часткової власності, в якості додатків до позовної заяви було долучено відповідь Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 15.05.2019 року № 724, на яку також посилається суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, щодо власників вищезазначеного житлового будинку, а саме: 
- 32/100 часток ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.02.2003 року;
- 1/12 частки ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.1990 року;
- 23/100 часток ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.1992 року;
- 2/12 частки ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 16.10.2009 року;
- 20/500 частки ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 20/500 частки ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року;
- 22/500 частки ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 24.12.2008 року. 
Зі змісту даної відповіді Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», також вбачається, що зазначена інформація відносно власників житлового будинку, є актуальною станом на 31.12.2012 року (т. 1, а.с. 37).
При цьому, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, апелянтом було долучено копію договору дарування серії НАЕ № 473222 від 03.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяною Юріївно та зареєстровано в реєстрі за № 2616, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_4 23/100 частки домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: житлового будинку, житловою площею 54,9 кв.м., загальною площею 70,6 кв.м. літ. «А», житлового будинку, житловою площею 56,4 кв.м., загальною площею 83,2 кв.м. літ. «Б», літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «І», «К», «Д», «Є», «З», вбиралень літ. «Г», «Ж», гаражу літ. «Л», споруд № 1, 3-6, долучивши також копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 2, а.с. 118, 119).
Зазначена апелянтом інформація щодо реєстрації права власності вказану 23/100 частку домоволодіння підтверджується, в свою чергу, отриманих в процесі перевірки наведених доводів апелянта, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2023 року, згідно якого, 03.11.2014 року на підставі договору дарування серії НАЕ № 473222 було зареєстровано права власності ОСОБА_1 на 23/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 180-188).
Тобто, з наведених в сукупності обставин справи вбачається, що на момент звернення ОСОБА_2 із відповідними позовними вимогами щодо виділу частки з майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності та припинення спільної часткової власності, право власності на 23/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі укладеного між останньою та ОСОБА_4 (залученим до участі в розгляді даної цивільної справи в якості відповідача) договору дарування. При цьому, участі в розгляді справи в суді першої інстанції, апелянт - ОСОБА_1 не приймала.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, згідно наявних матеріалів справи, позивачем жодних клопотань щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявлялося. 
Окрім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Тобто, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначене узгоджується із відповідними паровими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц, постанова від 20.06.2018 року по справі № 308/3162/15-ц, постанова від 12.12.2018 року по справі № 570/3439/16-ц,постанова від 27.03.2019 року по справі № 520/17304/15-ц, постанова від 05.05.2019 року по справі № 554/10058/17.
Відповідно, за таких обставин, враховуючи, що 03.11.2014 року ОСОБА_4 (відповідачем по справі) було передано належну йому 23/100 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , тобто на момент звернення із позовними вимогами право власності на вказану частку домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_1 , яку, в свою чергу, не було залучено до розгляду справи в суді першої інстанції, що свідчить про неправильне визначення позивачем суб`єктного складу учасників справи, неповне встановлення та дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, що призвело фактично до вирішення питання щодо прав та обов`язків незалученого до участі в розгляді справи власника спірного домоволодіння.
Оскільки, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до справи належних відповідачів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                  А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький