ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №587/2389/21 
Номер провадження 22-ц/816/553/23
22-ц/816/554/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,
учасники справи: 
позивач– ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 ,Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 лютого 2023 року, в складі судді Гончаренко Л.М., ухвалені в м. Суми,
в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в листопаді 2021 року, позивач просила суд визнати недійсним рішення 17 сесії 23 скликання Степанівської селищної ради від 27.02.2001 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передачі земельної ділянки у приватну власність, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсними державний акт на право приватної власності на землю від 26.03.2001, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 18.10.2004, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5924755800:02:006:0074, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 18.10.2004, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5924755800:02:006:0075. Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування будинком (літер. А- 1) та його конструктивними елементами (відмосткою) шляхом зобов`язання його перенести (перемістити) огорожу (паркан), який зображено на фото 3 та 4 додатку 8 експертного дослідження № 38 від 05.11.2020 р., на відстань не менше одного метра від відмостки (вимощення) будинку (літер. А – 1), який належить позивачу. Стягнути з відповідачів в дольовому порядку понесені позивачем судові витрати.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок був придбаний нею та її покійним чоловіком 05 червня 1982 року за договором купівлі-продажу. В подальшому, чоловіком позивачки у 1987 році було отримано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, на якій знаходився придбаний житловий будинок. На підставі будівельного паспорту, забудовником(чоловіком позивачки) було збудований житловий будинок. Площа земельної ділянки, на якій було дозволено будівництво будинку становить 35 соток. Будинок був побудований чоловіком позивачки з відступом від спільної межі відповідача на 1,5 м. Будівництво будинку здійснено з дотриманням норм та правил та закінчено 06.12.1993 року, про що є акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та господарських споруд. 07 вересня 1993 року Степанівською селищною радою було прийнято рішення №59, яким було безоплатно передано позивачці у приватну власність земельну ділянку розміром 0,2440 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 22 серпня 2013 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Рішенням Степанівської селищної ради б/н від 14.11.2013 «Про уточнення площ земельної ділянки ОСОБА_1 » було затверджено технічну документацію із землеустрою від 22.08.2013. На підставі затвердженої технічної документації, було сформовано дві земельні ділянки, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0445 га, кадастровий номер 5921755800:02:006:0981; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1942 га, кадастровий номер 5921755800:02:006:0982. 24.12.2013 позивачкою було отримано свідоцтва про право власності на земельні ділянки. Різниця в площі земельної ділянки, яка була передана позивачу на підставі рішення Степанівської сільської ради від 14.11.2013 становить 0,005 га( 0,2440 га-0,2387 га)=0,5 сотки. В кінці літа на початку осені 2020 відповідачем ОСОБА_2 було встановлено огорожу на металевих стовпах майже в притул до будинку позивачки. Відповідно до висновку земельно-технічного дослідження, замовленого позивачкою, встановлений паркан між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , знаходяться на відстані від стіни житлового будинку літ. «А-1»(адреса АДРЕСА_1 ): 0,11 м, 0,45 м, 0,56 м. Встановлений паркан унеможливлює нормальну експлуатацію будинку та його конструктивних елементів, так як відстань від паркану до найбільш виступаючої конструкції житлового будинку менше 1 метра. З висновку експертного дослідження також вбачається, що контури земельної ділянки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 накладається на контури земельної ділянки позивачки, загальною площею 56,8 м2 . Така ситуація виникла у зв`язку з тим, що оскаржуваним рішенням Степанівської селищної ради було помилково затверджено технічну документацію на земельну ділянку ОСОБА_2 і помилко виданий правовстановлюючий документ.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що державна реєстрація вказаної земельної ділянки, була проведена на підставі неправильно виготовленої технічної документації із землеустрою чи що відомості про межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 є неправильними. Крім того, позивачкою в даному випадку обрано неефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, зважаючи на те, що можливість вільно користуватися будинком, здійснювати догляд за ним (обслуговування, проведення ремонтів тощо) власнику будинку може бути забезпечена, зокрема, встановленням земельного сервітуту в передбаченому діючим законодавством порядку. Фактично позивачка ставить питання про надання їй права користування земельною ділянкою відповідача для обслуговування належної їй будівлі. Проте, спосіб захисту, який вона обрала не відповідає спірним правовідносинам та діючому законодавству, який їх регулює.
Додатковим рішенням Сумського районного суду м. Суми від 20 лютого 2023 року частково задоволено заяву представника відповідача – адвоката Коваленка Олександра Івановича.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правову допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною відповідача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому суд вважав доцільним стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду першої інстанції суперечить висновку експерта земельно – технічного дослідження, оскільки у вказаному висновку встановлено, що земельна ділянка АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, накладається на належний їй на праві власності житловий будинок, який прийнято в експлуатацію 06.12.1993 року. В той час як відведення земельної ділянки попередньому власникові ділянки, що належить відповідачу відбулось у 2001 році. Вказує, що оскаржуваним рішенням встановлено, що фактично частина належного їй житлового будинку знаходиться на земельній ділянці, що належить відповідачу. Зазначає, що підставою для відмови в приватизації земельної ділянки є її знаходження в межах іншої земельної ділянки або її частини. Вказує, що відповідно до п. 3 розділу 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, інші об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників таких об`єктів на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, є помилковим висновок суду що усунення наявних порушень та захист моїх прав можливо здійснити шляхом установлення сервітуту, оскільки встановлення права проходу чужою земельною ділянкою ніяк не усуває той факт, що сусідня земельна ділянка накладається на межі її житлового будинку. Таким чином, суд безпідставно захистив право відповідача на встановлений ним паркан, позбавивши їх права на захист її прав.
Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі та зазначає, що експертиза лише фіксує певні дані (факти) і не може визначити правильність чи неправильність виготовлення технічної документації та вину однієї чи іншої особи. При цьому відповідачем не надано доказів порушення норм чинного законодавства при формуванні та визначенні меж спірної земельної ділянки. Крім того, саме позивач побудувала будинок всупереч дозвільним документам. Вказує, що побудований позивачем житловий будинок на 42,9 м2 більше ніж було передбачено дозвільними документами. Крім того, позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, що належить гр. ОСОБА_3 якого не було залучено до участі у справі. Державні акти від 18.10.2004 року № 058371 та 058370 є документами, котрі лише посвідчують право власності, і не є документами на підставі якого набута власність. Вказує, що право позивача не порушено, оскільки саме вона використовує земельну ділянку на 83 м2 більше площі ніж зазначено у витягах ДЗК та обмінних файлах.
Від відповідача Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали та просили в її задоволенні відмовити.
Представник Степанівської селищної ради Сумського району Сумської областів судове засіданні не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідно до договору купівлі продажу від 05.06.1982 року, посвідчений секретарем Степанівської сільради житловий будинок, який розміщений на присадибній земельній ділянці, купив чоловік позивачки ОСОБА_4 і у договорі розмір земельної ділянки на якій знаходився придбаний житловий будинок не вказано ( а.с.13).
За рішенням виконкому Степанвської сільради від 24.12.1987 року за №295 ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку з 3-х кімнат жилою площею 43,70 кв.м. на земельній ділянці площею 0,35 га, виділені за рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Жданова. 
Згідно плану забудови земельної ділянки забудовника ОСОБА_4 по вулиці довжина земельної ділянки 18,30 метрів, а житловий будинок розміщено боковою зовнішньою стіною на відстані 1 метра від межі із земельною ділянкою за АДРЕСА_1 .
Позивачкою надано акт виносу в натурі меж земельної ділянки без зазначення дати його складання а з посиланням на рішення № 295 від 24.12.1987 року, але без зазначення органу місцевого самоврядування, яким прийнято таке рішення, в якому вказано, що ОСОБА_4 виділено земельну ділянку проте, в графі площа складає ___га міститься закреслення коректором.
Оригінал цього документу позивачка суду не надала.
Відповідно до будівельного паспорту на житловий будинок в АДРЕСА_1 виданого на ім`я ОСОБА_4 в 1987 році, з виписки рішення виконкому Сумського міської, районної ради народних депутатів від 24.12.1987 вирішено дозволити ОСОБА_4 будівництво житлового будинку на 3 кімнати, житловою площею 43,70 м2 (а.с.33-35).
Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 23.12.1993 ОСОБА_4 належить житловий будинок за АДРЕСА_1 .
З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 4958 за 1987 рік фактично житловий будинок АДРЕСА_2 та сараї літ. «З,Г» розміщені на межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 (а. інвент. спр. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Після його смерті згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1995 та свідоцтва про право власності від 06.03.1995 позивачці ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 житловою площею 88, 5 м2 (а.с.14,15).
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , складеним 22.10.1993, загальна площа будинку 121,2 м2, житлова 88,5 м2( а.с.36-39).
З архівного витягу з рішення Степанівської селищної ради народних депутатів №59 від 07.09.1993 року вбачається, що вирішено передати у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 2440 га(а.с.40).
У витязі із рішення шостого скликання тридцять першої сесії Степанівської селищної ради від 14.11.2013 про уточнення площ земельної ділянки ОСОБА_1 наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства зазначається, що Степанівська селищна рада вирішила: 1.Затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства на території Степанівської селищної ради в АДРЕСА_1 , розроблену ДП «Центр державного земельного кадастру». 2. Затвердити ОСОБА_1 уточнену площу земельної ділянки згідно технічної документації загальною площею- 0,2387 га, з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд- 0,0445 га, та ведення особистого селянського господарства- 0,1942 га, за рахунок земель житлової і громадської забудови та земель сільськогосподарського призначення. 3. Надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку згідно п.2 даного рішення(а.с.41).
ОСОБА_1 належать на праві власності відповідно до свідоцтв про право власності від 24.12.2013, земельна ділянка площею 0,1942 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5921755800:02:006:0982, земельна ділянка площею 0,0445 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5921755800:02:006:0981, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20, 26).
Вказані земельні ділянки були зареєстровані в Державному земельному кадастрі 26.09.2013, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( а.с.22, 28)
Згідно додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом від 26.09.2013 № НВ-5900578732013 кадастровий номер 5924755800:02:006:0981фактична довжина цієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 - 20,08 метрів, що на 1,79 метрів більше ніж розмір зазначений у плані забудови земельної ділянки, виданий за життя забудовнику ОСОБА_4 (а.с.28) 
Власником суміжної земельної ділянки за АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Відповідно до державного акту на право власності від 18 жовтня 2004 року: серія СМ №058370, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1710 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5924755800:02:006:0075 (а.с. 86-87).
Також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,02 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5924755800:02:006:0074, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 16).
Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 купив 19.04.2001 року у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,19 га, для ведення особистого підсобного господарства та під забудову, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.88-89)
Дана земельна ділянка належала попередньому власнику ОСОБА_3 на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Степанівської ради народних депутатів від 27.02.2001, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю( а.с.90).
Також відповідно до договору купівлі- продажу житлового будинку від 19.04.2001 ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 0,19 га( а.с.110-111).
З витягу з рішення виконавчого комітету Степанівської селищної ради від 26.08.2008 року №67 слідує, що ОСОБА_2 надано дозвіл на добудову до житлового будинку та будівництва господарських будівель на власній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .
Як вбачається з тексту заяви ОСОБА_1 , нотаріально посвідченої 20.02.2009, написаної на ім`я архітектора Сумського району ОСОБА_5 , вона не заперечує проти будівництва господарської будівлі її сусідом ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , на відстані 2 м від їхньої спільної межі ( а.с.92)
Згідно висновку експерта земельно-технічного дослідження № 38 від 05 листопада 2020 року фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (без огорожі) за адресою по АДРЕСА_1 на підставі даних матеріалів топографо-геодезичної (кадастрової) зйомки земельної ділянки з будівлями, розроблений ТОВ «Полюс С» станом на жовтень 2020 року не відповідає межам визначеним в кадастровому плані та обмінним файлам на цю земельну ділянку (кадастровий номер- 5921755800:02:006:0981, 5921755800:02:006:0982). Контури земельної ділянки АДРЕСА_1 накладаються на контури земельної ділянки АДРЕСА_1 , межі якої визначені на підставі даних схеми плану фактичного використання земельних ділянок станом на 2020 рік, розробленого ТОВ «Полюс-С» загальною площею 56,8 м2в лінійних розмірах 0,45м, 0,48м, 0,53м. Контури земельної ділянки АДРЕСА_1 накладаються на житловий будинок літ. «А-І» сусідньої ділянки АДРЕСА_1 найбільш накладення в лінійних розмірах складає 0,43 м. Власникам будинку АДРЕСА_1 вільно користуватись житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за ними (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) не можливо, так як відстань від встановленого паркану до виступаючої конструкції стін житлового будинку менше ніж 1,0 м (а.с. 42-56).
Також в даному висновку по першому питанню (Чи відповідає фактичне землекористування ОСОБА_1 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 даним кадастрових номером №5921755800:02:006:0981, 5921755800:02:006:0982( обмінні файли)?) експерт зазначає, що фактична площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , складає 2470 м2, що на 83 м2 більше площі, ніж у зазначених Витягах з державного земельного кадастру про земельну ділянку та обмінних файлах на цю ділянку ( а.с.48).
Відповідно до ст. ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦПК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ст. 318 ЦК України).
За правилами встановленими ч. 1, 5, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 1 - 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач обґрунтувала їх тими обставинами, що відповідач розмістив паркан на належній їй земельній ділянці, оскільки виділена йому земельна ділянка фактично накладається на належну їй земельну ділянку. При цьому побудований відповідачем паркан в безпосередній близькості від її будинку (відстань між будинком та парканом становить менше 1 метра) не дає їй можливості користуватися належною їй нерухомістю, а саме обслуговувати житловий будинком. Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що наявними в матеріалах справи доказами спростовуються доводи позивача стосовно того, що відповідачем було розміщено паркан саме на належній їй земельній ділянці. Так, згідно плану забудови земельної ділянки забудовника ОСОБА_4 по вулиці довжина земельної ділянки 18,30 метрів, а житловий будинок розміщено боковою зовнішньою стіною на відстані 1 метра від межі із земельною ділянкою за №17. Проте, згідно додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом від 26.09.2013 № НВ-5900578732013 кадастровий номер 5924755800:02:006:0981фактична довжина цієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 - 20,08 метрів, що на 1,79 метрів більше ніж розмір зазначений у плані забудови земельної ділянки, виданий за життя забудовнику ОСОБА_4 . При цьому в наданому позивачкою акті виносу в натурі меж земельної ділянки вказано, що ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею, проте в графі площа складає ___га міститься закреслення коректором. Крім того, в будівельному паспорті наданому ОСОБА_4 площа будинку складає 43,7 м2 , в той час як відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , складеним 22.10.1993, загальна площа будинку 121,2 м2, житлова 88,5 м2
З викладеного вбачається, що фактично після закінчення ОСОБА_4 будівництва житлового будинку, площа наданої йому для будівництва земельної ділянки та побудованого ним житлового будинку збільшилися. При цьому доказів того, що ОСОБА_4 здійснюючи будівництво житлового будинку дотримався вимог будівельного паспорту щодо відступу споруди від межі на відстань 1 метр матеріали справи не містять, як і доказів того, що державна реєстрація земельної ділянки, яка належить відповідачу була проведена на підставі неправильно виготовленої технічної документації із землеустрою чи що відомості про межі земельної ділянки, яка перебуває у його власності є неправильними. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог через недоведеність позивача про порушення права власника розпорядження житловим будинком, який було збудована на межі із земельною ділянкою відповідача і без дотримання відстані від сусідньої земельної ділянки одного метра. 
Колегія суддів відхиляє доводи, що містяться в апеляційній скарзі стосовно того, що висновки суду першої інстанції суперечить висновку експерта земельно – технічного дослідження, оскільки у вказаному висновку встановлено, що земельна ділянка АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, накладається на належний їй на праві власності житловий будинок, який прийнято в експлуатацію 06.12.1993 року з огляду на те, що фактично таке накладання є наслідком неправомірних дій під час його будівництва самого власника будинку, який несе ризики за негативні наслідки, що будуть створюватися для нього в майбутньому. 
Також, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги стосовно помилковості висновків суду, про те, що усунення наявних порушень та захист її прав можливо здійснити шляхом установлення сервітуту, оскільки фактично, враховуючи ту обставину, що позивачем при здійсненні будівництва не було дотримано план забудови належної їй земельної ділянки та здійснено забудову на земельній ділянці відповідача, остання не позбавлена права для здійснення повноцінного користування належним їй житловим будинком та його обслуговування порушувати питання про встановлення земельного сервітуту (права користування чужою земельною ділянкою).
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно відсутності порушення прав позивача з боку відповідача та підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, то відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд обґрунтовано поклав понесені відповідачем судові витрати по наданню професійної правничої допомоги саме на позивача. 
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно розміру стягнутих з позивача судових витрат по наданню професійної правничої допомоги, оскільки визначений судом розмір є обґрунтованим, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідає принципам розумності, обґрунтованості та справедливості та співмірності.
Відповідно до ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що судом першої інстанції не було не дотримано норм процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали, тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 лютого 2023 року та додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2023 року.

Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   О. І. Собина