ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1389/23 Справа № 195/824/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.         
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року 
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ майна, –

В С Т А Н О В И Л А:
       У червні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, в якому просила суд поділити сумісне майно, а саме: легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску та визнати за собою та відповідачем право власності по 1/2 частині легкового автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску.
       Позов мотивований тим, що 17.07.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 27.
       Під час шлюбу, 27.03.2021 року сторони придбали легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року, який було зареєстровано на ім`я — ОСОБА_1 .
       На теперішній час шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб розірвано рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року.
       Проте, з приводу поділу автомобіля виник спір, який в позасудовому порядку вирішити неможливо.
       Позивач ОСОБА_2 зазначала, що оскільки спірний автомобіль був придбаний у шлюбі, тому кожному з них належить по 1/2 частині даного автомобіля.
       19.07.2022 року до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просив суд визнати спільною власністю подружжя та поділити сумісне майно, а саме: автомобіль арки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року, вартістю 124 785 гривень та речі, які сторони придбали за час шлюбу на суму 159 900 грн.
       Позов мотивований тим, що 17.07.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 27.
       Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб розірвано рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року.
        ОСОБА_1 в своєму зустрічному позові зазначав, що на даний час ОСОБА_2 не дає йому можливості користуватися автомобілем та пред`явила позов до нього про визнання право власності за нею на 1/2 частки легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року.
       Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначав, що під час шлюбу ними було придбано наступні речі, які залишились у відповідача ОСОБА_2 та знаходяться за її адресою, а саме: 1. Комп`ютер (системний блок НР монітор LD) вартістю — 8500 грн; 2. Комп`ютерний стіл — 4000 грн; 3. Диван тюневий вугловий — 5000 грн; 4. Холодильник “Атлант” — 6000 грн; 5. Морозильна камера GORENLE – 5500 грн; 6. Пральна машина LG – 10 000 грн; 7. Насосна станція АL – 3500 грн; 8. Бойлер Chaika - 2000 грн; 9. Кухонний стіл і 4 табуретки — 2500 грн; 10. Мікрохвильова піч LG – 600 грн; 11. Два конвектори електричні - 2000 грн; 12. Духова піч Unimar – 1000 грн 13.Мультиварка REDMONT – 600 грн; 14. Бензиновий генератор КЕНТАВР — 6000; 15. Бензозмішувач CONCRETEMIXER – 5000 грн; 16. Повітряний компресор FORTE – 2000 грн; 17. Мотокаляска TATRA GARDEN – 2500 грн; 18. Мотопилка TATRA GARDEN – 2500 грн; 19. Станок заточний FORTE — 5000 грн; 20. Млин саморобний — 2000 грн; 21. Велосипед PRO-TOUR — 7000 грн; 22. Холодильна вітрина COLD – 20000 грн; 23. Сигналізація Securitu — 1200 грн; 24. Причеп автомобільний Лідер — 5500 грн; 25. Планшет SAMSUNG - 3500 грн; 26. Твердотеплений котел - 7500 грн; 27. Дві обігрівальні батареї — 2000 грн: 28. Металевий паркан та ворота — 40 000 грн., всього речей на суму 159 900 гривень.
        ОСОБА_1 , зазначаючи щодо своєї незгоди з позовними вимогами ОСОБА_2 , посилався на ті обставини, що відповідачка користується всім їх спільним майном: автомобілем та речами, які знаходяться за адресою її проживання.
       Тому, враховуючи те, що придбане ними майно залишилось за адресою проживання відповідачки та залишилось у її користуванні, ОСОБА_1 просив, визнати усе придбане під час шлюбу рухоме майно їх з відповідачкою спільною власністю подружжя та поділити його наступним чином, а саме: визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року, та причеп автомобільний «Лідер» державний номер НОМЕР_2 , який і є зареєстрований за ним, а інші речі, які були придбані сторонами під час шлюбу та які зазначені у позовній заяві на загальну суму 159 900 грн., визнати на праві власності за ОСОБА_2 .
       Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна - задоволено.
       Поділено сумісне майно : легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску.
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску.
       Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оцінку автомобіля 1000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
       Відмовлено у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги, а у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не повно з”ясовані та не повно встановлені обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Відзив сторонами подано не було.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України (а.с.154,156-158,159-160).

       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
       Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Апелянт ОСОБА_1 , належним чином особисто повідомлений в судовому засіданні, що підтверджено розпискою, в судове засідання призначене на 30 березня 2023 року не з”явився (а.с.154). Подав письмову заяву про розгляду справи без його участі, зазначив, що підтримує подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі. 
       Колегія суддів звертає увагу, що  ОСОБА_2 сповіщалася судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток, смс-повідомленнями, телефонограмами, а також шляхом публікацій на сайті судової влади. Її явка визнавалась судом обов`язковою. Проте,  ОСОБА_2 , сповіщена належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які отримано було особисто 02.01.2023 року (а.с.132) та 22.03.2023 року, а також телефонограмою від 09.03.2023 року, особисто отриманою ОСОБА_2 за особисто наданим нею телефонним номером (а.с.159), не з`являлася у судові засідання. Причини своєї неявки суду не повідомила.
       Згідно вимог частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
       ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (рішення від 07 липня 1989 року) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
       Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
       Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення.
       Як наголошує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.
       Отже, оскільки поважність причин неявки сторін судом апеляційної інстанції не встановлена, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
       При розгляді справи апеляційним судом сторони не були позбавлені права на судовий захист.
       Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 243/3426/17 (провадження № 61-5119св21), від 15 липня 2022 року у справі № 672/292/19 (провадження № 61-12295св21).
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

       Судом встановлено, що 17.07.2010 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 .
       27.03.2021 року під час шлюбу сторонами було придбано легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року, який був зареєстрований за ОСОБА_1 , що зокрема підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .
       Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 року шлюб між сторонами було розірвано.
       Відповідно до висновку незалежного оцінювача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість автомобіля MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року становить - 124 787 грн. 
       Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
       Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі, зважаючи на наступне.
       Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку ( доходу).
       Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
       Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
       У відповідності до ст.ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.
       У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
       При цьому, виходячи з норми ч 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       За змістом роз`яснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
       Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
       Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).
       Враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, та не спростовувалося сторонами, що спірний легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н.  НОМЕР_1 , 2000 року випуску, набутий сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу та за спільні кошти, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, позовні вимоги позивача за зустрічними вимогами ОСОБА_1 про визнання майна об”єктом спільної власності подружжя. в частині транспортного засобу, підлягає задоволенню.
       Крім того, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по частині.
       Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині поділу іншого спірного майна, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
       Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
       Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). 
       Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході судового розгляду справи сторони не дійшли згоди щодо наявності майна, яке можливо визначити, як об`єкти права спільної власності подружжя, порядку поділу спільного майна придбаного сторонами під час шлюбу та яке було визначено позивачем за зустрічними вимогами у уточненій позовній заяві від 03.08.2022 року, а саме: меблів, предметів побутової техніки та іншого майна (а.с.37-43).
Також, колегія зауважує, що судом першої інстанції не прийнято до розгляду доповнення та зміни до зустрічної позовні вимоги ОСОБА_1 від 03.10.2022 року, оскільки їх було подано після закриття підготовчого провадження, яке ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2022 року було закрито. (а.с.66, а.с.72-74)
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апелянтом ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі було зазначено більш розширений перелік спірного майна (а.с.88-89), а ніж той, що був зазначений у його зустрічному позові про поділ майна, яке було предметом розгляду в сужі першої інстанції.
       Відповідно до приписів статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та на підставі досліджених судом доказів. 
       Враховуючи викладене, колегія суддів перевіряє законність судового рішення лише в межах заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .
       В суді першої інстанції позивачем за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , в обгрунтування заявлених ним позовних вимог, в якості доказів придбання спірного майна та знаходження його за адресою проживання позивачки, було заявлено клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Допитані свідки  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначали, що вони є батьками ОСОБА_1 та пояснили суду, що їм було відомо про придбання всіх речей та їх вартість зі слів дітей, коли вони перебували у шлюбі. Також свідки зазначали, що на даний час все майно перебуває у ОСОБА_2 , яка ним користується.
       Колегія звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем за зустрічними позовними вимогами, у обгрунтування наявності спірного майна та його вартості інших доказів, окрім клопотання про допит свідків та особистих пояснень, суду не надано. В суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявлялось клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи. 
В суді апеляційної інстанції колегією було роз”яснено апелянту право на звернення із обгрунтованим клопотанням про призначення в суді апеляційної інстанції відповідної судової експертизи та можливістю надання належних доказів у обгрунтування ним, як заявлених позовних вимог так і доводів апеляційної скарги. У зв”язку з чим було відкладено розгляд справи. Також, було роз”яснено апелянту право звернутись за юридичною допомогою. 
Однак, апелянт своїм правом не скористався, з відповідним клопотанням про призначення по справі судової товарознавчої експертизи не звернувся, інших доказів, окрім тих, що були додані до апеляційної скарги суду не надав. Подав до суду апеляційної інстанції письмову заяву про розгляд справи без його присутності. 
       Як зазначалось вище, апелянтом разом з апеляційною скаргою було надано нові докази на придбання майна, які не досліджувались судом першої інстанції, а саме: 
       - копію гарантійного талону на КЕНАВР КБГ258Э серії ZJKM170P(а.с.101);
       - копію чека на електростанцію КЕНТА 7573 вартістю 6 198,95 грн.(а.с.102);
- копію видаткової накладної на бетонозмішувач 160 л 900 Вт 220 В, СТАНДАРТ вартістю 5 100 грн.(а.с.103);
       - копію чека на монітор LG 24МГ59G-Р вартістю 3 298,00 грн. (а.с.104);
       - копію чека на компресор FL-24 вартістю 1280, 00 грн., шланг поліуретановий 1/4, 5м вартістю 95, 00 грн., пневмопістолет TIG-6316 вартістю 88, 70 грн., а всього на суму 1463,70 грн.(а.с. 105);
       - копію чека на змішувач д/ванної/душу В/70313923 вартістю 1873,20 грн. (а.с. 106);
       - копію накладної на станок для заточки FORTE СТ3-100 вартістю 470,00 грн.(а.с.107);
       - копію гарантійного талону на УШМ Буран 05180М (а.с.108).
       За змістом частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц). 
       Так, подаючи нові докази до суду апеляційної інстанції, апелянтом було зазначено, що вже після ухвалення оскаржуваного рішення, він знайшов у повернутому йому за ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2022 року автомобілі частину документів на вказані у зустрічному позові товари придбані у період шлюбу. А тому просив суд їх прийняти та дослідити.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за потрібне прийняти нові докази по справі, оскільки апелянтом було обґрунтовано неможливість подання ним нових доказів до суду першої інстанції.
       Також, колегія суддів звертає увагу апелянта, що перевіряє законність нових доказів лише в межах заявлених ним зустрічних позовних вимог, відповідно до уточнень до зустрічного позову від 03.08.2022 року (а.с.37-43).
       Зважаючи на викладене, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням уточнень до зустрічного позову від 03.08.2022 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зустрічних позовних вимог в частині визнання об”єктом спільної сумісної власності подружжя наступне майно:
       - монітор LG 24МГ59G-Р вартістю 3 298,00 грн. (а.с.104);
- станок для заточки FORTE СТ3-100 вартістю 470,00 грн.(а.с.107).

Інші докази колегія не приймає, оскільки вони не відповідають переліку майна, яке зазначено позивачем за зустрічним позовом та відповідно не підтверджують, а ні факт їх придбання подружжям, а не їх дійсну вартість.

       Колегія суддів зазначає, що під час судового розгляду справи доказів на підтвердження дійсної наявності спірного майна та дійсної вартості іншого спільно набутого рухомого майна надано не було ні суду першої, ні апеляційної інстанції.
       Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що поділу підлягає майно з урахуванням його дійсної вартості, суд позбавлений можливості поділити вказане майно між сторонами по справі з урахуванням рівності їх часток у праві спільної власності, що визначаються з огляду на вартість такого майна. 
       Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме доказів придбання саме спірного майна та доказів дійсної вартості цього майна на час судового розгляду справи, тобто, апелянтом не доведено той факт, що зазначена ним вартість спірного майна відповідає дійсності.
Крім того, в ході судового розгляду справи сторони не дійшли згоди щодо взагалі наявності спірного майна в заявленій кількості та його вартості, клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи не заявлено, не зважаючи на те, що відповідне право було роз`яснено судом, інших доказів, які б могли слугувати для встановлення обставин та підтвердження вказаних позивачем фактів, крім показів свідків, які є батьками апелянта та є заінтересованими особами з його сторони, не надано, тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову, та визнати об”єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:
       1. Легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 124 785,00 грн.;
       2. Монітор LG 24МГ59G-Р вартістю 3 298,00 грн.;
       3. Станок для заточки FORTE СТ3-100 вартістю 470,00 грн., а всього майна на суму 128 553,00 грн.
       Відповідно, колегія не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про залишення усієї сукупності вищевказаного рухомого майна у власності ОСОБА_2 з визнанням лише за ним права власності на легковий автомобіль, у зв`язку з недоведеністю, як наявності зазначеного майна, так і його дійсної вартості. 
Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що поділу підлягає майно з урахуванням його дійсної вартості, суд позбавлений можливості поділити вказане майно між сторонами по справі з урахуванням рівності часток у праві спільної власності, що визначаються з огляду на вартість такого майна. 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також оскільки, позивачем за зустрічними вимогами інших вимог щодо поділу спірного майна не заявлено, колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, оскільки доказів на підтвердження дійсної вартості іншого спільно набутого рухомого майна надано не було та іншого порядку поділу позивачем за зустрічними вимогами не зазначено.
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами  для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та ухвалення у скасованій частині нового про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та відмовою у іншій частині зустрічних вимог. Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року – скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та ухвалити у скасованій частині нове.
Зустрічний позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна – задовольнити частково.
Визнати об”єктом права спільної сумісної власності подружжя  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: 
       1. Легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 112 р.н. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, вартістю 124 785,00 грн.;
       2. Монітор LG 24МГ59G-Р вартістю 3 298,00 грн.;
       3. Станок для заточки FORTE СТ3-100 вартістю 470,00 грн., а всього майна на суму 128 553,00 грн.
У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна – відмовити.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко