П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 540/1765/19	

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,
повний текст судового рішення
складено 13.04.2023, м. Одеса
        
                    П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                      -             Джабурія О.В.
суддів                                           -             Вербицької Н.В.
  -             Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

27.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому позивач просить:
- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача - протиправною;
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивача, викладене в листі відповідача від 03.01.2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачці з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації   і компенсацією втрати частини доходів.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03 січня 2019 року №18/03-19 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення - 19 липня 2018 року. Позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 19 липня 2018 року залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 11.05.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року в частині, якою позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 19 липня 2018 року залишено без розгляду - скасовано, та змінено абзац 4 резолютивної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року, виклавши його у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 07 жовтня 2009 року». В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року залишено без змін.
          Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан.
          Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.  

07 квітня 2023 року від представника позивачки до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява, в якій він просить суд:
- визнати дії та рішення відповідача Рішення №213050012673 від 17.03.2023 року стосовно розрахунку щомісячної пенсії та суми боргу за період з 07.10.2009 року по 31.03.2023 року на дату нарахування до виплати - 17.03.2023 року, у спосіб та порядку не передбаченим чинним законодавством та бездіяльність відповідача, який усунувся від розрахунку щомісячної пенсії та суми боргу за період з 07.10.2009 року по 31.03.2023 року, на дату нарахування до виплати 17.03.2023 року, у способі та порядку, передбаченому частиною другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 року №124 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, допущеною ним на виконання Постанови Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №540/1765/19 - протиправними, дискримінаційними та таким що порушують право позивачки на отримання належної їй пенсії; 
- згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; 
- зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання постанови від 11.05.2022 року у справі № 540/1765/19. 

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року в задоволенні заяви представника позивача по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Згідно з вимогами ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Як встановлено вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, заява №18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.
Тобто, правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.
Як встановлено вимогами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.383 КАС України  особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
В свою чергу згідно з вимогами ч.6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
З наведеного слідує, що необхідною передумовою щодо задоволення судом заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, є встановлення обставин протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
У даному випадку, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст.383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.12.2019 року Херсонський окружний адміністративний суд виніс рішення про відмову у задоволені позовних вимог, яке було скасоване постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 року по справі №540/1765/19, в якій вирішено: «...рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року скасувати. Прийняти у справі №540/1765/19 нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.01.2019 року №18/03-19 про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати звернення 19.07.2018 року. Позовні вимоги за період з 07.10.2009 року по 19.07.2018 року залишити без розгляду». 
Позивачка звернулась до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. 19.02.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 
09.09.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого листа по справі №540/1765/19, виданим 17.04.2020 року Херсонським окружним адміністративним судом. 
Про прийняття постанови від 09.09.2021 року про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням, позивачці стало відомо з листа виконавчої служби №2576 від 24.03.2023 року. 
Одночасно з цією заявою, позивачка звернулась до суду зі скаргою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. 
Позивачка не погодившись зі строком поновлення пенсії звернулася до суду з касаційною скаргою. 
11.05.2022 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виніс постанову від 11.05.2022 року по справі №540/1765/19, в якій вирішено: «Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року в частині, якою позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 19 липня 2018 року залишено без розгляду - скасувати, та змінити абзац 4 резолютивної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року, виклавши його у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 07 жовтня 2009 року. В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року залишити без змін». 
27.03.2023 року представник позивачки отримав лист виконавчої служби №2576 від 24.03.2023 року, в якому повідомлено, що: «…09.09.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням…» та що «… На виконання постанови Верховного Суду по справі №540/1765/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 поновлено пенсію за вислугу років з 07.10.2009 року у розмірі 3,60 грн. За період з 07.10.2009 по 31.03.2023 (місяць відпрацювання включно) розмір боргу складає 582,50 грн.». 
Позивачка не погоджується з розміром пенсії, яку було поновлено позивачці рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №213050012673 від 17.03.2023 року, а тому звернулася до суду з даною заявою.

Під час вирішення справи суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що під час розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду, суд не може вирішувати питання, що не були досліджені та не встановлювались під час розгляду справи по суті, оскільки це може призвести до зміни суті рішення.
З огляду на наведене, фактично Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області вчинено дії щодо виконання судового рішення по справі, зокрема, поновлено виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що обставини незгоди позивачки з характером виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, не спростовують сам факт виконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення поновлення пенсії, що безпосередньо узгоджується зі змістом рішення суду. Таким чином, це не може свідчити про порушення відповідачем охоронюваного інтересу позивачки та можливість використання позивачкою правового механізму статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, потрібно зазначити, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №213050012673 від 17.03.2023 року щодо перерахунку пенсії взагалі не було предметом оскарження у справі №540/1765/19.
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів наголошує, що порушення прав ОСОБА_1 , як стверджує її представник, при здійсненні поновлення пенсії в розмірі меншому, ніж передбачено законодавством України тощо, можуть бути предметом спору у суді шляхом подання відповідної позовної заяви.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В.Кравченко