КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
10 квітня2023 року
 
м. Київ
 
справа №758/5287/21
 
провадження № 22-ц/824/3357/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 
 
на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року у складі судді  Ковбасюк О.О.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - Скрипець Т.А. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому, після уточнення позовних вимог, просила збільшити розмір аліментів, які стягувались з відповідача на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у справі № 758/8683/13-ц на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по грудень 2021 року в сумі 46 158,20 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2008 року. 
Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачем. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 08 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Проте, тривалий час відповідач ухилявся від сплати аліментів. Останній платіж відповідачем було здійснено 11 квітня 2018 року у розмірі 800 грн, з травня 2018 року відповідач припинив сплату аліментів. 
Вказувала, що відповідач є працездатною особою, лікарських протипоказань до працевлаштування не має, на обліку у лікарів не перебуває, здійснює підприємницьку діяльність та отримує від неї доходи. 
На час звернення з позовом розмір аліментів, встановлений судом, є недостатнім для належного утримання доньки, оскільки дитина потребує більшого матеріального забезпечення, росте, розвивається, а тому аліменти у розмірі 800 грн щомісячно не дозволяють повно забезпечити належний розвиток та утримання дитини, оскільки є меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, визначеного частиною другою статті182 СК України. 
Уважала, що позивач, маючи достатній рівень фінансового доходу, може сплачувати аліменти на дитину у розмірі 15 000 грн щомісячно. 
Крім того, у зв`язку із заборгованістю зі сплати відповідачем аліментів, просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по грудень 2021 року у розмір 46 158,20 грн. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року позов задоволено. 
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2013 року у справі №758/8683/13-ц на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалено в подальшому стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь   ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15 000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по грудень 2021 року у розмірі 46 158,20 грн. 
Вирішено питання судового збору.
Не погоджуючись з указаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 22 грудня 2022 року направив на електронну адресу апеляційного суду апеляційну скаргу (короткий текст).
21 лютого 2023 року ОСОБА_3 засобами електронного зв`язку направив до суду уточнену апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що позивачем не доведено зміну матеріального становища відповідача.
На переконання сторони відповідача, судом першої інстанції не обґрунтовано  збільшення розміру присуджених аліментів саме до 15 000 грн, при цьому не враховано наявність у позивача на утриманні непрацездатних членів сім`ї за відсутності інших членів сім`ї, які могли б допомогти їх утримувати (батько помер понад 20 років тому).
На думку скаржника, місцевий суд безпідставно дійшов висновку про наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів, не врахувавши, що така заборгованість виникла через втрату позивачем виконавчого листа і через дуже тривалий час після ухвалення рішення про стягнення аліментів.
Посилається на те, що суд безпідставно ухвалив рішення за відсутності позивача та за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою.
04 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скрипець Таїса Анатоліївна направила на адресу Київського апеляційного суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Зазначає, що жодного недодержання норм процесуального права судом першої інстанції не відбулось, а також вважає доводи апелянта необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що прийнято з додержанням вимог матеріального права.
17 березня 2023 року на електронну пошту та 21 березня 2023 року засобами поштового зв`язку апеляційним судом отримано клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про долучення додаткових доказів, в якому останній просить долучити до матеріалів справи наступні документи: копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; скриншот запису з сервісного запиту про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; скриншот відповіді з сервісу на запит про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; копію договору про добровільне утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року; квитанцію про оплату за договором добровільного утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року на суму 1 306 грн.
20 березня 2023 року на електронну пошту та 22 березня 2023 року засобами поштового зв`язку апеляційним судом отримано від представника позивача Скрипець Т.А. клопотання про залишення додаткових доказів без розгляду.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває на обліку як ФОП і отримує дохід.
Після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів значно змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає. Крім того, змінилося матеріальне становище відповідача, а тому збільшив розмір аліментів до 15 000 грн.
З огляду на те, що заборгованість по аліментних платежах виникла з вини відповідача, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по грудень 2021 року включно у розмірі 46 158,20 грн. 
Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у справі № 758/8683/13-ц було розірвано.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2013 року у справі №758/8683/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 08 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Звертаючись до суду з позовом щодо збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилалася на те, що на даний час розмір аліментів, встановлений судом у сумі 800 грн, є недостатнім для належного утримання малолітньої доньки, оскільки на утримання дитини необхідно значно більшого матеріального забезпечення, а також посилалась на покращення матеріального становища відповідача, який з 27 липня 2018 року відповідно до даних Єдиного державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, яка приносить відповідачу досить великий дохід.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
При цьому для збільшення або зменшення розміру аліментів достатньо однієї з вказаних обставин.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження                   (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Згідно відповіді на запит Головного управління ДПС у м. Києві вбачається, що відповідач перебуває на обліку як ФОП і отримує дохід.
Так, за 4 квартал 2018 року ОСОБА_2 отримав дохід як фізична особа-підприємець у розмірі 221 600 грн, а за 4 квартал 2020 року - 997 110,56 грн.
Разом з тим, за 3 квартал 2013 року відповідач отримав дохід у розмірі 1 650 грн, за 4 квартал - 3 624,60 грн.
Таким чином, вказані обставини щодо здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності з 2018 року та значне покращення його фінансового стану свідчить про обґрунтованість вимог позивача про збільшення розміру аліментів з 880 грн до 15 000 грн на місяць.
Сторона відповідача, заперечуючи вимоги про збільшення розміру аліментів, посилалася виключно на перебування на утриманні ОСОБА_2 непрацездатних членів сім`ї.
Проте, судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи відповідача про знаходження на його утриманні осіб похилого віку, зокрема: матері, бабусі і дідуся, які потребують фінансової допомоги від нього, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції таких доказів відповідачем надано не було.
Докази, долучені до матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_3 , а саме: копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; скриншот запису з сервісного запиту про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; скриншот відповіді з сервісу на запит про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; копія договору про добровільне утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року; квитанція про оплату за договором добровільного утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року на суму 1 306 грн, не заслуговують на увагу апеляційного суду з огляду на наступне.
Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Стороною відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції не долучено додаткових доказів, а саме: копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2023 року; скриншот запису з сервісного запиту про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; скриншот відповіді з сервісу на запит про отримання відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів; копію договору про добровільне утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року; квитанцію про оплату за договором добровільного утримання непрацездатних матері, діда, баби від 06 березня 2023 року на суму 1 306 грн.
Також відповідачем не вказано про відсутність можливості надати такі докази разом з відзивом на позовну заяву та надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити сторона відповідача із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх подання разом із відзивом, матеріали справи не містять.
Всі вищевказані докази датовані березнем 2023 року, тобто з`явилися не лише після ухвалення оскаржуваного рішення, а й після подання апеляційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши клопотання учасників справи, колегія вважає, що подані стороною відповідача додаткові докази не приймаються судом до уваги, оскільки отримані та складені після ухвалення оскаржуваного рішення, до суду першої інстанції такі докази не подавались, поважні причини неможливості їх подання відповідачем не вказані.
При цьому, колегія зауважує, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Щодо стягнення пені запрострочення сплати аліментів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від               16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. 
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
 Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2013 року у справі №758/8683/13-ц, яке відповідачем не оскаржувалося, має сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 08 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Як убачається зі змісту указаного рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, відповідач був присутній у судовому засіданні і позовні вимоги визнав.
Тобто відповідачу було достеменно відомо про наявність судового рішення щодо його обов`язку сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини. 
Окрім того, з матеріалів справи вбачається та це не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, що відповідач з 2013 року сплачував аліменти позивачу у добровільному порядку.
Постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження №66498723 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Подільським районним судом м. Києва у справі № 758/8683/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 800 грн.
Постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04 січня 2022 року у зв`язку з наявною заборгованість зі сплати аліментів накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 .
Згідно розрахунку, складеного головним державним виконавцем Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по грудень 2021 року включно складає 48 374 грн.
З копії виписки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 26 січня 2022 року                    ОСОБА_2 сплачено на користь ОСОБА_1 грошові кошти на погашення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 48 569,30 грн. 
31 січня 2022 року постановою головного державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знято арешт з коштів ОСОБА_2 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.
Таким чином, виходячи з того, що згідно розрахунку від 04 січня 2022 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з травня 2018 року по                   грудень 2021 року становить 48 374 грн, провівши розрахунок за формулою ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), колегія суддів погоджується з наданим стороною позивача розрахунком та висновком суду першої інстанції, що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів складає 46 158,20 грн, що не перевищує 100% заборгованості, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
За частиною першою статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).
Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Вищезазначеними процесуальними нормами передбачено, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Виходячи з викладеного, а також зважаючи на наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки позивач довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, враховуючи майновий стан відповідача та рівність права кожного з батьків на участь у вихованні дитини, беручи до уваги наявний у матеріалах справи дійсний розрахунок заборгованості, який підтверджує існування у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з травня 2018 року по грудень 2021 року(період, який визначений позивачем у позовній заяві) у розмірі 48 374 грн, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідачем під час судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які б не давали йому можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі - 15 000 грн, а також відсутність вини останнього у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.
Посилання сторони відповідача на те, що суд безпідставно ухвалив рішення за відсутності позивача та за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подавав відзив на позовну заяву та приймав активну участь у розгляді справи, висловив свою позицію та надав наявні докази, у зв`язку з чим процесуальні порушення в діях суду першої інстанції відсутні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками  суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.    
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             В.А. Кравець

Судді                                                                                         О.В. Желепа

                                                                                                   О.Ф. Мазурик