ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
19 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/1114/22
Головуючий у першій інстанції – Пархоменко П. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/539/23
Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
місце ухвалення рішення суду – м. Бахмач,
час проголошення рішення – 10 год. 34 хв,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 12 січня 2023 року.
                                   У С Т А Н О В И В:
У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2006 року станом на 16 серпня 2022 року у розмірі 58 104,17 грн, а також судові витрати у розмірі 2 481 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 листопада 2006 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписавши заяву, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, внаслідок чого станом на 16 серпня 2022 року виникла заборгованість у сумі 58 104,17 грн, з яких: 46 281,66 грн заборгованість за тілом кредита, 11 822,51 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року відмовлено повністю у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору, який відповідач в установленому законом порядку не оскаржував, отже діє презумпція правомірності правочину.
Указує на те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 1.1.2.1.21 кредитного договору, негайно не повідомив Банку шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хв.) інформацію про викрадення належного йому мобільного телефону та несанкціоноване списання кредитних коштів з його картки третіми особами. 
Зазначає, що викрадення коштів з кредитної картки відповідача відбулося шляхом зняття готівки за допомогою кредитної картки в банкоматі. Посилається на те, що при фізичній наявності кредитної картки без обізнаності її ПІН-коду неможливо зняти готівку зняти в банкоматі, а при третій спробі введення некоректного ПІН-коду, картка блокується. Навіть за наявності факту крадіжки грошових коштів з кредитної картки відповідача, відшкодовувати спричинену шкоду відповідачу має винна особа, а не АТ КБ «ПриватБанк», отже відповідач не позбавлений можливості звернутись з позовом в рамках кримінального провадження про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.
У наданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Цимбалюк М.Г., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Доводи відзиву зводяться до того, що 15 вересня 2021 року ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій третіх осіб протиправно позбавлено майна, зокрема, мобільного телефону, грошових коштів, банківських карток. До моменту протиправного вибуття з володіння відповідача телефону і банківської картки, відкритої на його ім`я, баланс по картці становив позитивний залишок та складав 17 955 грн. Після протиправного отримання третіми особами доступу до паролів, акаунту, інших особистих даних ОСОБА_1 виникла заявлена АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість. Незаконно використовуючи кредитну картку відповідача, треті особи намагались змінити ліміт кредиту, зняли готівки, змінили заблокований пароль, здійснили переказ коштів на рахунки третіх осіб. Банк не забезпечив збереження коштів клієнта ОСОБА_1 . 
Наголошує на тому, що 20 вересня 2021 року відповдач підписав паспорт кредиту у відділенні ПриватБанку, що спростовує твердження сторони позивача про неповідомлення і не обізнаність банку про втрату належного ОСОБА_1 платіжного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 15 вересня 2021 року у м. Києві невстановлена особа відкрито заволоділа майном, яке належить потерпілому ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося несанкціоноване зняття коштів з його банківської картки, про що відповідач повідомив банк та звернувся до правоохоронних органів. 
Суд зазначив, що відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткових рахунків відбулося не за його розпорядженням, у зв`язку з чим зазначив про  відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що 12 жовтня 2006 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ЗАТ КБ «ПривтБанк» (назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк»), у зв`язку з чим підписав заяву (т. 1 а.с. 44-59). У наведеній заяві ОСОБА_1 просив оформити кредитну картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом у сумі 4 000 грн.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки, за кредитним договором ОСОБА_1 надано 10 кредитних карток. Зокрема, 19 жовтня 2006 року відкрито картку НОМЕР_1 з терміном дії до листопада 2013 року; 16 серпня 2011 року відкрито картку НОМЕР_2 з терміном дії до  листопада 2013 року; 02 жовтня 2013 року відкрито картку НОМЕР_3 з терміном дії до жовтня 2017 року; 29 листопада 2013 року відкрито картку НОМЕР_4 з терміном дії до листопада 2017 року; 29 листопада 2013 року відкрито картку НОМЕР_5 з терміном дії до жовтня 2016 року; 16 жовтня 2014 року відкрито картку НОМЕР_6 з терміном дії до червня 2018 року; 22 травня 2015 року відкрито картку НОМЕР_7 з терміном дії до серпня 2017 року; 15 липня 2015 року відкрито картку НОМЕР_8 з терміном дії до квітня 2018 року; 31 жовтня 2017 року відкрито картку НОМЕР_9 з терміном дії до жовтня 2021 року; 20 вересня 2021 року відкрито картку НОМЕР_10 з терміном дії  до грудня 2024 року (т. 1 а.с. 43).
За даними довідки АТ КБ «ПриватБанк», 19 жовтня 2006 року відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_1 . 14 грудня 2006 року кредитний ліміт встановлено в сумі 4 000 грн; 03 липня 2008 року збільшено кредитний ліміт до 6 000 грн; 22 лютого 2009 року – зменшено до  4 000 грн; 27 лютого 2009 року – збільшено до 6 000 грн; 09 липня 2010 року – збільшено до 7 000 грн; 20 липня 2011 року – збільшено до  9 000 грн; 24 серпня 2011 року – збільшено до 11 000 грн; 24 квітня 2014 року – збільшено до 15 000 грн; 16 жовтня 2014 року – зменшено до 15 000 грн; 18 листопада 2015 року – збільшено до 20 000 грн; 26 травня 2017 року – збільшено до 50 000 грн; 20 вересня 2017 року – зменшено до 30 000 грн; 22 вересня 2017 року – збільшено до 50 000 грн; 07 грудня 2021 року – зменшено до 0,00 грн (т. 1 а.с. 42).
20 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту у АТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 45-49).
Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 16 серпня 2022 року становить 58 104,17 грн, яка складається із: 46 281,66 грн – заборгованість за тілом кредита, 11 822,51 грн – заборгованість за простроченими відсотками (т. 1 а.с. 37-41). 
Як свідчать матеріали кримінального провадження № 12021100060001451 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, 15 вересня 2021 року у період часу з 01 год 20 хв по 03 год 00 хв за адресою: м. Київ пл. Бесарабська, 2, невстановлена особа відкрито заволоділа майном потерпілого, а саме мобільним телефоном «Хуавей», банківськими картками «ПриватБанк», «Альфа Банк», грошовими коштами у сумі 221 900 грн, водійським посвідченням, що належить ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 35-40)
16 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського УП ГУНП у м. Києві із заявою про викрадення у нього майна, що підтверджується протоколом про прийняття заяви  про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується (т. 1 а.с. 217).
Пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого та протоколом допиту потерпілого від 17 вересня 2021 року  підтверджується, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні №  12021100060001451 (т. 1 а.с. 218-219).
За поясненнями ОСОБА_1 , зафіксованими у протоколі допиту потерпілого, 15 вересня 2021 року він приблизно о 12 год 00 хв заїхав у відділення «ПриватБанку», де йому стало відомо про зняття з його карток грошових коштів, після чого звернувся до правоохоронних органів (т. 1 а.с. 219-220).
У зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №  12021100060001451 проведено наступні розшукові дії: складено протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17 вересня 2021  року (т. 1 а.с. 221-222), протокол огляду речей від 17 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 232–236), протоколи огляду компакт-диску та перегляду відеозапису від 12 жовтня 2021 року (т. 1 а.с. 227, 228), 
Виписками по картках/рахунках АТ КБ «ПриватБанк» від 21 вересня 2021 року підтверджуються рух коштів по картках/рахунках ОСОБА_1 за договором SAMDNWFC00019136237 від 7 серпня 2015 року та за додатковим рахунком договору SAMDN34000009581274 від 29 листопада 2006 року за період з 15 вересня 2021 року по 19 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 223-224). За останнім рахунком всього здійснено витрат на суму 65 897,69 грн.
На запит заступника начальника управління – начальника ВКП Печерського УП ГУНП у м. Києві, 19 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надало фотознімки особи з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», що здійснювала зняття коштів о 05 год. 26 хв 15 вересня 2021 року за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 42 (т. 1 а.с. 189, 190).
Постановою слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20 жовтня 2021 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному 16 вересня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100060001451 – з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України (т. 2 а.с. 38 зворот).
Звертаючись з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2006 року станом на 16 серпня 2022 року складає 58 104,17 грн.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 указував на те, що 15 вересня 2021 року внаслідок протиправних дій третьої особи його позбавлено власного майна, зокрема, мобільного телефону, грошових коштів, банківських карток. За вказаним фактом внесено 16 вересня 2021 року до ЄРДР за № 12021100060001451 відомості про злочин за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України. У ході досудового розслідування, проведених оперативних дій встановлено особу, що протиправно заволоділа майном та коштами відповідача, у тому числі і кредитними коштами. У відповідача були відсутні боргові зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» до 15 вересня 2021 року. Саме з 15 вересня 2021 року виникла заборгованість за кредитом. Факт грабежу доведено до відома АТ КБ «ПриватБанк» і правоохоронних органів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинній на час виникнення спірних правовідносин) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, чинній на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21).
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» через те, що 15 вересня 2021 року у період часу з 01 год 20 хв по 03 год 00 хв у м. Києві невстановлена особа відкрито заволоділа майном, яке належить потерпілому ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося несанкціоноване зняття коштів з його банківської картки, про що відповідач повідомив банк та звернувся до правоохоронних органів. 
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.
Випискою по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н за період з 19 жовтня 2006 року по 17 серпня 2022 року та розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви, підтверджується, що станом на 14 вересня 2021 року залишок після операції по картці був позитивним, заборгованість відсутня. Після несанкціонованого зняття коштів з картки відповідача 15 вересня 2021 року виникла заявлена АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість (т. 1 а.с. 37-41, 68-171).
Матеріалами кримінального провадження підтверджено факт несанкціонованого зняття коштів з картки відповідача 15 вересня 2021 року, що здійснено у м. Києві. Матеріалами даної цивільної справи не підтверджено, що між особою, яка знімала кошти з картки відповідача, та ОСОБА_1 існував певний зв`язок  і не доведено, що відповідач надавав вказаній особі певну інформацію щодо ПІН-коду або іншу інформацію, за допомогою якої можливо ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, тощо. 
Належними доказами не підтверджено також те, що відповідач сприяв зловмиснику у заволодінні грошовими коштами, а отже волевиявлення відповідача на зняття коштів з картки було відсутнє.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 1.1.2.1.21 кредитного договору, негайно не повідомивши Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хв.) інформації про викрадення мобільного телефону та несанкціоноване списання кредитних коштів з його картки третіми особами, не заслуговують на увагу, оскільки позивач після незаконного заволодіння його майном, звертався до відділення АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронних органів, що підтверджує наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.
Твердження АТ КБ «ПриватБанк» про неможливість використання кредитної картки без обізнаності її ПІН-коду, не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що грошові кошти знімалися з використанням картки клієнта та введенням паролю. Відповідно до протоколу огляду речей, складеного 17 вересня 2021 року слідчим СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві, у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12021100060001451 проведено огляд мобільного телефону підозрюваної особи, виявлено повідомлення із додатку «Приват24» із вмістом переведених транзакцій на різну суму у період часу з 07 год. 00 хв по 08 год. 00 хв 15 вересня 2021 року. Зайшовши до вкладки «Фото», виявлено фотографію, на якій виявлено акаунти «Google» на ім`я ОСОБА_2 , яке зроблено о 03 год 27 хв 15 вересня 2021 року. Зайшовши до браузеру «Safari» та зайшовши до історії переглядів, виявлено пошуки  із текстом «Михаил Меринов киев», « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». При набранні комбінації символів у налаштунку «Набрання номеру», виявлено номер IMEI телефону – НОМЕР_11 (т. 1 а.с. 232, 233-236).
Таким чином, зі скріншотів  з мобільного пристрою затриманого ОСОБА_3   чітко видно процес зняття коштів, вхід до акантів ОСОБА_1 , переказ коштів іншим особам 15 вересня 2021 року з 00.00 год. до 06.00 год.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначило, у який спосіб це відбулось, і належних доказів на підтвердження таких доводів не надало.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведення позивачем належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які могли б сприяти втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з його карткових рахунків відбулося не за його розпорядженням, останній невідкладно повідомив банк про факт незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку та звернувся до правоохоронних органів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                    Н.В. Шитченко

Судді                                                                             Н.В. Висоцька

                                                                                      О.Є. Мамонова