Номер провадження: 33/813/849/23
Номер справи місцевого суду: 496/2283/23 
Головуючий у першій інстанції Портна О. П. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Янковської Ю.Л.,
захисника в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною постановою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн.80 коп. (а.с.9-10).
Постановою суду та протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД №427845 від 17.03.2023 встановлено, що водій ОСОБА_2 17.03.2023 о 21:20, рухаючись по автошляху М-05 Київ-Одеса 452 км, керував автомобілем марки «Fiat Ducato», державний знак НОМЕР_1 , з причепом ПРАГМАТЕК А9-4520, державний номер НОМЕР_2 , не маючи права на керування таким видом транспортного засобу. Правопорушення вчинено повторно протягом року –постановою серії ДПО18 №385022 від 03.05.2022 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Таким чином, водій порушив вимоги п.2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.3).
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.12-15).
В обґрунтування скарги апелянт зазначив про:
- відсутність доказів керування ним ( ОСОБА_2 ) транспортним засобом, оскільки за кермом був його батько ОСОБА_3 , якого він просив допитати у якості свідка;
- під час складання протоколу було порушено право на професійну правничу допомогу;
- формальний підхід до розгляду справи, що призвело до порушення норм процесуального права;
- в суді він ( ОСОБА_2 ) не визнавав своєї вини у даній справі, тому суд безпідставно зазначив про визнання вини в оскаржуваній постанові;
- під час розгляду справи був відсутній прокурор як державний обвинувач. Суд фактично перейняв на себе функцію підтримання обвинувачення та не був безстороннім під час розгляду справи в суді, що порушило право на справедливий суд.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Скоропад Д.О. в інтересах ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. 
Санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Частина 2 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде про право керування транспортним засобом.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України, за кваліфікуючими ознаками: повторне протягом року вчинення порушень, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД №427845 від 17.03.2023, яким зафіксовано, що водій ОСОБА_2 17.03.2023  о 21:20, рухаючись по автошляху М-05 Київ-Одеса 452 км, керував автомобілем марки «Fiat Ducato», державний знак  НОМЕР_1 , з причепом ПРАГМАТЕК А9-4520, державний номер  НОМЕР_2 , не маючи права на керування таким видом транспортного засобу. Правопорушення вчинено повторно протягом року – постановою серії ДПО18 №385022 від 03.05.2022  ОСОБА_2  притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Таким чином,  водій порушив вимоги п.2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.3). Протокол підписаний особою, що притягується до адміністративної відповідальності; 
- довідкою тво старшого інспектора з ОД ВАП УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сергія Вовк від 20.03.2023, за якою згідно інформаційного порталу Національної поліції ОСОБА_2 протягом року за ч.2 ст.126 КУпАП притягувався постановою ДПО 18 №985022 від 03.05.2022, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Посвідчення водія НОМЕР_3 отримав 08.12.2022 (а.с.2); 
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 985022 від 03.05.2022, за якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 3400 грн. Суть адміністративного правопорушення: 03.05.2022 о 23:20 ОСОБА_2 у м.Хмельницький по вул.Бандери,82 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п.2.1а ПДР (а.с.4).
Як вбачається з протоколу, ОСОБА_2 підписав його без будь-яких заперечень (а.с.3).
З оскаржуваного судового рішення встановлено, що ОСОБА_2 у судовому засіданні 17.04.2023 року свою вину визнав, розкаївся та пояснив, що йому було відомо про постанову від 03.05.2022 року, він свідомо сів за кермо автомобіля, достеменно знаючи про відсутність права керування таким видом ТЗ (а.с.9).
До суду апеляційної інстанції доказів на спростування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не надав.
Доводи апелянта про відсутність доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом в день події не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Так, відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються серед іншого і протоколом про адміністративне правопорушення.
Наявний в матеріалах справи протокол ОСОБА_2 підписав, зауважень щодо не керування ним транспортним засобом в день події не зазначив. 
При цьому, слід зазначити, що, надавши поліцейським посвідчення водія НОМЕР_3 від 08.12.2022, ОСОБА_2 підтвердив факт керування ним транспортним засобом. 
Наведене в сукупності свідчить, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в день події.
Судом враховано, що ОСОБА_2  не зазначав ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в суді першої інстанції, що транспортним засобом керував його батько  ОСОБА_3  та, приймаючи особисто участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не ставив питання про допит батька в судовому засіданні в якості свідка. Заявлене в апеляційній скарзі клопотання про виклик та допит в якості свідка  ОСОБА_3  не обґрунтовано належним чином та на його задоволенні не наполягав в судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Скоропад Д.О. Матеріали справи не містять доказів щодо присутності свідка ОСОБА_3 на місці події під час зупинки транспортного засобу та складання протоколу. 
Посилання захисника Скоропад Д.О. в інтересах ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції на практику Одеського апеляційного суду у справах про адміністративні правопорушення щодо визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним доказом не мають преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в п.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
Крім того, слід зазначити, що позиція Одеського апеляційного суду в різних справах, на яку посилається захисник, не є релевантною до обставин цієї справи та відповідні судові рішення приймались за іншої фактично-доказової бази. 
Посилання апелянта на правову необізнаність ОСОБА_2 не приймається судом до уваги з огляду на презумпцію знання законодавства, правова основа якої - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в ч.1 ст.68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає теза: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка закріплена у ч.2 ст.68 Конституції України.
Наявна в матеріалах справи копія постанова серії ДПО18 № 985022 від 03.05.2022 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП набрала законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржена ОСОБА_2 (а.с.4). 
Частиною 5 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, з огляду на те, що останній, внаслідок порушення п.п. 2.1 а ПДР, повторно протягом року керував транспортним засобом не маючи на те права (керування таким транспортним засобом).
Судом апеляційної інстанції враховано, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_2 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, а тому, апеляційний суд вбачає у діях ОСОБА_2 свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.
Посилання апелянта на порушення його права на захист під час складання протоколу спростовується його підписом у протоколі про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції та ст.268 КУпАП (а.с.3).
Положеннями ст.268КУпАП передбачено серед іншого право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 виявив бажання скористуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, під час складання протоколу.
У судовому засіданні ОСОБА_2 особисто приймав участь, про роз`яснення йому прав за ст.63 Конституції та ст.268 КУпАП розписався у відповідній розписці на а.с.7, будь-яких клопотань про залучення фахівця галузі права суду не заявляв. 
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі було забезпечено ОСОБА_2 можливість реалізації права на доступ до правосуддя, а тому доводи останнього про порушення його прав в місцевому суді, апеляційний суд визнає неспроможними.
Разом з цим, при розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_2 повною мірою реалізував своє право на користування юридичною допомогою адвоката, а тому він не був позбавлений права на захист та доступ до правосуддя. Вказана обставина не вплинула на правильність оскаржуваного судового рішення. 
Крім того, вказані доводи не є підставою для визнання постанови судді місцевого суду незаконною та наявності підстав для закриття провадження у справі.
Доводи апелянта щодо формального підходу судом першої інстанції до розгляду справи є необґрунтованими.
Посилання апелянта на не визнання своєї вини у суді першої інстанції спростовуються змістом постанови суду першої інстанції.
Щодо участі прокурора у даній справі слід зазначити таке.
Стаття 250 КУпАП регламентує порядок прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення. Зокрема ч.2 вказаної статті встановлює обов`язкову участь прокурора у розгляді справи судом при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.172-4 -172-9,  172-9-2 цього Кодексу.
При цьому, за положеннями ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст.2 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що на прокурора не можуть покладатись функції, не передбачені Конституцією України.
Аналізуючи наведене, участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП не передбачена діючим законодавством України, на що також звернута увага Одеською обласною прокуратурою у листі від 05.06.2023 за вих.№20-276ВИХ-23 (а.с.35-36). 
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         І.А. Артеменко