ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року 

м. Київ

справа № 280/4461/20
адміністративне провадження № К/9901/5336/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Національного банку України
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (суддя Батрак І.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року (колегія у складі суддів Шальєвої В.А., Білак С.В., Олефіренко Н.А.)
у справі № 280/4461/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи»
до Національного банку України 
про визнання протиправною та скасування постанови.

І. РУХ СПРАВИ

1.          У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» (далі - ТОВ «Прості займи») звернулося до суду з позовом до Національного банку України (далі - НБУ), у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27.05.2020 №254/240/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, у розмірі 17000,00 грн.
2.          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2021, позов задоволено. 
3.          18.02.2021 відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати попередні рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.
4.          Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2021 відкрито касаційне провадження. 
5.          Скаржник заявляв клопотання про розгляд справи за участі його представника, однак відповідно до ч.1 ст. 343 КАС України попередній розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Прості займи» у зв`язку із надходженням звернення громадянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Нацкомфінпослуг було надіслано на адресу позивача Вимогу №26200/15-8 від 05.12.2019 щодо надання інформації та документів протягом 3 робочих днів з дня отримання цієї вимоги.
7.          На вимогу Нацкомфінпослуг 17.12.2019 ТОВ «Прості займи» направило засобами поштового зв`язку відповідь на вимогу від 16.12.2019 №442, за змістом якої повідомило запитувану інформацію, яку отримано 20.12.2019, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.
8.          23.12.2019 Нацкомфінпослуг склала Акт про правопорушення, вчинені ТОВ «Прості займи» на ринку фінансових послуг №2134/15-4/15, в якому зазначено, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 (від 29.11.2019 №Б-18745), а також інформації та пояснень, наданих позивачем на вимогу Нацкомфінпослуг, які надійшли листом від 16.12.2019 №442, встановлено, що позивач надав фінансову послугу з порушенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою встановлено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.
9.          У зв`язку із отриманням Акту про правопорушення, вчинені ТОВ «Прості займи» на ринку фінансових послуг від 23.12.2019 №2134/15-4/15 позивачем на адресу Нацкомфінпослуг 06.01.2020 направлені пояснення №3-Ю щодо обставин, викладених в акті.
10.          14.01.2020 Нацкомфінпослуг винесене розпорядження №99 «Про застосування заходу впливу до ТОВ «Прості займи», відповідно до якого відповідач постановив: «Зобов`язати ТОВ «Прості займи» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень, з наданням підтверджуючих документів у термін до 13.02.2020 включно».
11.          Листом від 06.02.2020 №21-Ю позивач надав відповідь на розпорядження від 14.01.2020 №99, у якій, посилаючись на норми ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», зазначив, що алгоритм укладання договорів, який використовується підприємством передбачає, що у разі позитивного рішення про видачу позики за наслідками розгляду оферти позичальника, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою позивача для підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», після чого система переводить клієнту на карту суму, зазначену в заявці через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» (WayForPay). Зауважив, що аналогічним чином було укладено і Договір із ОСОБА_2 , який було підписано у відповідності до ст. 12 вказаного Закону, із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме такий алгоритм укладання договорів було описано у поясненнях від 06.01.2020 на акт від 23.12.2019 №2134-4/15. Вказаний лист надійшов до відповідача 08.02.2020, про що свідчить експрес-накладна перевізника «Нова пошта» №59000484788878.
12.          20.03.2020 у зв`язку із невиконання вимог вказаного Розпорядження №99, що є порушенням п. 5.9 розділу V Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319, який встановлює, що рішення Нацкомфінпослуг є обов`язковими для виконання особами, відповідачем складений Акт № 240/15-4/14 про порушення, вчинені ТОВ «Прості займи» на ринку фінансових послуг, яким порушено провадження у справі про правопорушення позивачем вимог законодавства про фінансові послуги.
13.          Супровідним листом від 11.03.2020 №1647/15-8 примірник вказаного акту направлено на адресу позивача, а також повідомлено, що розгляд справи відбудеться 27.03.2020 о 15 год. 30 хв. за місцезнаходженням відповідача.
14.          За результатами розгляду вказаного Акту відповідач виніс постанову від 27.05.2020 №254/240/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг, відповідно до якої на підставі ст. 39, п. 3 ч. 1 ст. 40, п. 3 ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абз. 1 п. 1.5 розділу І, пп. 3 п. 2.1, п. 2.4 розділу ІІ, п. 3.2 розділу ІІІ, абз. 2 п. 4.20 розділу IV зазначеного вище Положення, до позивача застосована штрафна санкція у розмірі 17000,000 грн.
15.          Вважаючи прийняту Нацкомфінпослуг постанову про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, протиправною, позивач звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

16.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувана постанова винесена всупереч приписам чинного законодавства, яке регламентує повноваження Нацкомфінпослуг, з грубим порушенням порядку застосування заходів впливу, а також без урахування фактичних обставин. В оскаржуваній постанові зроблений хибний висновок про скоєння Товариством правопорушення, яке, на думку відповідача, полягає в невиконанні Розпорядження Нацкомфінпослуг №99 від 14.01.2020, однак листом від 06.02.2020 №21-Ю позивач повідомив про дійсний порядок укладання договорів та про спосіб підписання договорів з боку Товариства, що свідчить про виконання Розпорядження. 
Розпорядження №99 від 14.01.2020 не містить змісту виявленого порушення законодавства про фінансові послуги, в них не визначено, яке саме порушення та які недоліки ІТС (як зазначено у Розпорядженні), що призвели до надання фінансової послуги позивачем не на підставі договору, необхідно усунути та не зазначено, яким чином позивач повинен їх усунути. 
Хибне розуміння порядку укладання електронних договорів призвело до помилкового висновку про те, що кредитні договори були укладені шляхом акцепту позивачем пропозиції позичальників без фактичного підписання договорів. Насправді ж, за наслідками розгляду заявки зазначеного у Розпорядженні №99 позичальника, було укладено електронні кредитні договори шляхом їх підписання з боку ТОВ «Прості займи» з використанням унікального коду, генерованого системою. 
Пояснює, що у відповідях на вимогу Нацкомфінпослуг про надання інформації позивач роз`яснював алгоритм укладення електронних договорів, а також надав всю необхідну інформацію для того, щоб встановити факт укладання договорів. При цьому, із посиланням на приписи ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України зауважує, що сам факт недотримання форми договору не є достатньою підставою для висновку про його нікчемність, отже, відповідач не наділений повноваженнями робити висновки про чинність правочинів. З огляду на викладене, вважає накладення штрафу у зв`язку з припущеннями Нацкомфінпослуг щодо нікчемності укладених між підприємством та позичальником договорів, свідчить про перевищення повноважень відповідачем та протиправність самої постанови про накладення штрафу. 
Крім того, стверджує, що під час винесення оскарженої постанови відповідач грубо порушив прямі приписи Закону та п. 4.14 Розпорядження №2319 в частині порядку розгляду матеріалів про правопорушення та порядку застосування заходів впливу, оскільки розгляд справи було призначено на 27.03.2020, повідомлень про відкладення розгляду справи на адресу позивача не надсилали. Разом із цим, оскаржена постанова фактично була винесена 27.05.2020, хоча на розгляд справи, що відбувався 27.03.2020, представника позивача не запрошували. 
З огляду на викладене, просить визнати протиправною та скасувати оскаржену постанову від 27.05.2020 №254/240/15-4/14-П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.
17.          Відповідач зазначив, що Нацкомфінпослуг може зобов`язувати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення. Оскаржувана постанова від 27.05.2020 №254/240/15-4/14-П винесена у зв`язку з невиконанням позивачем вимог Розпорядження Нацкомфінпослуг від 14.01.2020 № 99, яке не було скасовано в судовому порядку, є чинним, законним та таким, що підлягало виконанню позивачем. 
Посилання позивача у позовній заяві на дотримання порядку укладання електронного договору і протиправність у зв`язку з цим оскарженої постанови, на думку відповідача, не може братись до уваги, оскільки порядок укладання позивачем договорів позики з користувачами було досліджено Нацкомфінпослуг у повному обсязі при винесенні Розпорядження №99 від 14.01.2020.
Щодо факту та складу правопорушення відповідач зазначає, що позивач був зобов`язаний усунути вказані в Розпорядженні №99 порушення в межах встановлених Нацкомфінпослуг строків та повідомити про виконання відповідача. Натомість у відповідь на Розпорядження №99 Товариство надіслало до Нацкомфінпослуг лист №21-Ю від 06.02.2020, яким повідомило про порядок укладання ним договорів та відомості про спосіб їх підписання з боку позивача. Відтак посилання позивача на надану ним до Нацкомфінпослуг відповідь не є належними та обґрунтованими, оскільки зміст відповіді не відповідає змісту встановленого Розпорядженням зобов`язання. 
Щодо порядку застосування заходів впливу та процедури розгляду справи стверджує, що Товариство не зазначає, які саме процедурні норми були порушені під час розгляду справи, що, в свою чергу, додатково свідчить про необґрунтованість та незаконність доводів позивача.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що Акт про правопорушення, вчинені ТОВ «Прості займи» від 10.03.2020 № 240/15-4/14, містить лише констатацію обставини невиконання ТОВ «Прості займи» Розпорядження № 99. Проте, в цьому Акті не наведено обґрунтування неможливості врахування листа-відповіді від 06.02.2020 №21-Ю, направленого ТОВ «Прості займи». Крім того, у Розпорядженні № 99 та Акті № 240/15-4/14 не вказано (не визначено) способу та порядку усунення порушень.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19.          Як на підставу касаційного оскарження відповідач покликається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Суди першої та апеляційної інстанцій за результатом розгляду аналогічних справ №280/4455/20, №280/4456/20, № 280/4457/20, №280/4458/20, №280/4460/20, №280/4792/20, №280/4793/20, у яких предметом спору є питання обґрунтованості постанов Національного банку України про накладення штрафних санкцій, дійшли протилежних висновків щодо застосування відповідних правових норм. Тому касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Суди попередніх інстанцій помилково вважали, що оскаржувана постанова НБУ не відповідає критеріям обґрунтованості, фактично перебрали на себе повноваження Регулятора, надали можливість будь-якому учаснику ринку фінансових послуг надалі укладати електронні договори з порушенням визначеним законом порядку.
20.          У відзиві позивач покликався на правомірність рішень судів попередніх інстанцій. Вважає, що накладення штрафу на позивача у зв`язку із припущенням відповідача щодо нікчемності укладеного договору позики свідчить про перевищення відповідачем повноважень та про протиправність оскаржуваної постанови.
У позивача не було підстав для оскарження в судовому порядку розпорядження №99, адже воно не порушувало права та інтереси позивача. Позивач, надавши відповідь на Розпорядження, виконав його у повному обсязі.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, відзиву на неї та дійшов такого висновку.
22.          Відповідно до ч. 2 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.          Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України від 12.07.2001 №2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон №2664-III).
24.          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених частиною першою статті 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
25.          Указом Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 №1070/2011 (далі - Положення №1070/2011) на виконання Закону №2664-III утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
26.          Згідно з п.п. 1, 2 Положення №1070/2011 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України. Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Нацкомфінпослуг у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг визначені статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
27.          Пунктами 10, 12 ч. 1 ст. 28 Закону №2664-III встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.
28.          Статтею 39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
29.          Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення №2319).
30.          Відповідно до п.1.1 Положення №2319 це Положення розроблене відповідно до Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про страхування", "Про кредитні спілки", "Про недержавне пенсійне забезпечення", інших законів та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг. Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.
31.          Пунктом 1.5 Положення №2319 визначено, що дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися, зокрема, в матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.
32.          Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункт 1.11 Положення № 2319).
33.          Належним чином оформлені акт про правопорушення, рішення Нацкомфінпослуг або уповноваженої особи Нацкомфінпослуг про результати розгляду справи про правопорушення вважається надісланим особі, якщо їх надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис (пункт 1.12 Положення №2319).
34.          Згідно з пп. 3 п. 2.1 Положення №2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.
35.          Розгляд справ про правопорушення та застосування заходу впливу, передбаченого пп. 3 п. 2.1 розділу II цього Положення, належить до повноважень Голови Нацкомфінпослуг або керівників самостійних структурних підрозділів або осіб, які їх заміщують, за напрямами здійснення нагляду за окремими ринками фінансових послуг (пункт 3.2 Положення №2319).
36.          За приписами пункту 4.20 Положення №2319 за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.
37.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14.01.2020 Нацкомфінпослуг винесла розпорядження №99 «Про застосування заходу впливу до ТОВ «Прості займи», відповідно до якого відповідач постановив: «Зобов`язати ТОВ «Прості займи» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень, з наданням підтверджуючих документів у термін до 13.02.2020 включно».
У Розпорядженні, зокрема, зазначено, що надання ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ" клієнту фінансової послуги з надання коштів у позику шляхом укладання електронного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, що не відповідає ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 2 ст.і 639, ст. 1055 Цивільного кодексу України.
38.          При цьому відповідач, постановивши у розпорядженні зобов`язання ТОВ "ПРОСТІ ЗАЙМИ» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів, не зазначає які саме порушення та у який спосіб, передбачений законом, їх необхідно усунути.
39.          З наданої позивачем інформації, алгоритм укладання договорів, який використовується у позивача, передбачає, що у разі позитивного рішення про видачу позики, за наслідками розгляду оферти позичальника, система генерує унікальний код, який використовується уповноваженою особою ТОВ "Прості Займи" для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, визначеному ст.ст. 11, 12 Закону "Про електронну комерцію", після чого система переводить клієнту на карту суму, зазначену в заявці, через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК "Вей Фор Пей" (WayForPay).
40.          Таким чином, укладено і договір із ОСОБА_2 , який підписано відповідно до ст. 12 вказаного Закону із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Саме такий алгоритм укладання договорів описано у поясненнях від 06.01.2020 на акт від 23.12.2019 №2134-4/15.
41.          Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
42.          Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
43.          Відповідно до ст. 6 Закону №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
44.          Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Саме у такий спосіб було підписано договір із зазначеним у Розпорядженні №99 позичальником ОСОБА_2 .
45.          Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
46.          При цьому у відповідності до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
47.          Також ст. 11 цього Закону встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
-          надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
-          заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
-          вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею".
48.          Отже, відповідно до цієї норми одним із способів акцептування клієнтом-позичальником пропозиції позикодавця укласти електронний договір є вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
49.          За правилом ч. 8 ст.11 Закону №675-VIII, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
50.          При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
51.          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20 та від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, і Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від неї. 
52.          Враховуючи зазначене, позивач листом від 06.02.2020 №21-Ю надав вичерпну інформацію щодо своїх дій при укладенні правочину з ОСОБА_2 та відсутності у його діях порушень вимог Закону, як наслідок розпорядження №99 позивачем виконано. Отже, підстав для притягнення позивача за невиконання цього розпорядження у відповідача не було.
53.          З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.05.2020 №254/240/15-4/14-П, є протиправною та підлягає скасуванню.
54.          Згідно з положенням ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
55.          Відповідно до чч. 1-3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
56.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
57.          Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
58.          Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
59.          Суди першої та апеляційної інстанції ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу не підлягає задоволенню.
60.          З огляду на результат перегляду справи в суді касаційної інстанції судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст. 343, 349, 351, 355, 356 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року та  постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі №280/4461/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та її не може бути оскаржено.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб