Постанова
Іменем України
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/13996/21
провадження № 61-6882 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів:          Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_1 ,
представник позивача
| - | адвокат Коваль Надія Сергіївна,
відповідач | - | Суворовський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса),
заінтересована особа
| - | Май Сузанна Людвигівна,
представник заінтересованої особи
| - | адвокат Танасогло Олександр Михайлович,
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про визнання розірвання шлюбу фіктивним, визнання недійсним свідоцтва про розірвання шлюбу, анулювання актового запису у книзі реєстрації актів цивільного стану,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 травня 2022 року, постановлену колегією суддів у складі Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.           В серпні 2021 року адвокат Епіхіна Юлія Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про визнання розірвання шлюбу фіктивним, визнання недійсним свідоцтва про розірвання шлюбу, анулювання актового запису у книзі реєстрації актів цивільного стану.
 
2.           Позов мотивований тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 18 грудня 2018 року був укладений шлюб. 24 жовтня 2019 року цей шлюб був розірваний у зв`язку з родом діяльності ОСОБА_3 , який купував та продавав об`єкти нерухомого майна, - для уникнення необхідності особистої присутності ОСОБА_1 при укладенні правочинів. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не припинили подружні стосунки, продовжили проживати разом однією сім'єю як чоловік та дружина.
 
3.            ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Він заповів все належне йому майно ОСОБА_1 , що підтверджує ставлення померлого до позивачки як до дружини, у зв`язку з чим позивачка просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
4.           Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2021 року позов задоволений частково. Суд визнав фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24 жовтня 2019 року (актовий запис № 283). Це рішення є підставою для анулювання актового запису від 24 жовтня 2019 року № 283 та свідоцтв Серія   НОМЕР_1 та Серія   НОМЕР_2 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.
 
5.           Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що на підставі встановлених обставин справи, письмових пояснень свідків, факту наявності довіреностей померлого, оформлених на ім`я позивачки, дійшов висновку про те, що після 24 жовтня 2019 року позивачка та  ОСОБА_3 продовжили проживати сім`єю.
 
6.           Суд першої інстанції спирався на статті 3 (визначає суть сім`ї) та 108 (визнання розірвання шлюбу фіктивним) Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-III (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - СК України), статтю 24 (анулювання актового запису цивільного стану) Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», пункти 2.14 та 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793.
 
7.           Позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про розірвання шлюбу від 24 жовтня 2019 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 108 СК України на підставі рішення суду про визнання розірвання шлюбу фіктивним свідоцтво про розірвання шлюбу анулюється органом державної реєстрації актів цивільного стану.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
 
8.           Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Танасогла О. М. (як представника ОСОБА_2 ) закрите.
 
9.           08 грудня 2021 року адвокат Танасогло О. М. в інтересах ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2021 року. Адвокат просив апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, скасувати його й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що вказане рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 як спадкоємиці ОСОБА_3 за заповітом. Вирішення питання про фіктивність розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 впливає на статус ОСОБА_1 як спадкоємиці першої черги за законом та/або отримання нею права на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 . Саме з такою метою ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідними вимогами у цій справі. В межах справи № 523/16177/21 ОСОБА_2 оскаржує дійсність заповіту ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 , задоволене клопотання її представника про витребування копії матеріалів відповідної спадкової справи.
 
10.       У січні 2021 року адвокат Вінчковський В`ячеслав Леонідович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про закриття апеляційного провадження у справі. Він послався на те, що заповіт ОСОБА_3 , датований 27 серпня 2019 року, складений ним на користь ОСОБА_1 , а не на користь ОСОБА_2 , тому у останньої відсутній статус спадкоємиці померлого. ОСОБА_2 не перебувала у будь-яких родинних стосунках з ОСОБА_3 , отже не є особою, яка може розраховувати на набуття статусу спадкоємиці за законом та одержання у зв`язку з цим права на спадщину у порядку черговості. Отже, суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_2 .
 
11.       Апеляційний суд керувався статтею 362 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних процесуальних дій, далі - ЦПК України) та мотивував свою ухвалу тим, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 521/12093/19, первинним для розгляду апеляційної скарги представника особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування ним тієї обставини, чи вирішив суд першої інстанції оскаржуваним рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .
 
12.       До апеляційної скарги адвоката Танасогла О. М., поданої в інтересах ОСОБА_2 , не додані будь-які безспірні докази того, що ОСОБА_2 набула статусу спадкоємиці померлого ОСОБА_3 за заповітом. Відповідний заповіт у матеріалах справи відсутній. Отже, ОСОБА_2 не набула статусу спадкоємиці щодо спадщини померлого ОСОБА_3 .
 
13.       Оскаржуване судове рішення не завдає ОСОБА_2 шкоди, не створює несприятливі для неї наслідки. Те, що її не залучили до участі у розгляді цієї справи у суді першої інстанції, не порушує її право на доступ до суду. Суд першої інстанції не вирішив питання про її права та обов`язки, відтак у неї відсутнє право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.
 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
 
14.       Згідно із свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 18 грудня 2018 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - актовий запис № 1422 (т. 1, а. с. 6).
 
15.       Відповідно до свідоцтв про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 (видане ОСОБА_3 ) та Серія НОМЕР_2 (видане ОСОБА_1 ) 24 жовтня 2019 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний - актовий запис № 283 (т. 1, а. с. 7-8).
 
16.       Позивачка на підтвердження продовження після 24 жовтня 2019 року сумісного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, підтримання сімейно-шлюбних стосунків з ОСОБА_3 надала копії фотознімків (т. 1, а. с. 16-26). Це саме підтверджується письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були відібрані адвокатом позивача відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (т. 1, а. с. 37-41).
 
17.       На підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства суду надані: 1) довіреність від 27 серпня 2019 року (зареєстрована у реєстрі за № 2658), якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 купувати від його імені будь-яке нерухоме майно, а також бути його представником у банківських установах з питань відкриття рахунків на його ім`я та розпорядження належними йому будь-якими рахунками в іноземній валюті та національній валюті, включаючи отримання коштів з рахунків, внесення коштів на рахунки, здійснення грошових переказів, тощо з правом отримання грошових сум без обмежень їх розміру, з усіма відповідними нарахуваннями та компенсаційними виплатами (т. 1, а. с. 27); 2) довіреність від 27 серпня 2019 року (зареєстрована у реєстрі за № 2659), якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником в житлово-будівельних організаціях, кооперативах з питань укладень договорів про відступлення права вимоги, договорів про відступлення майнових прав, договорів про переуступку (т. 1, а. с. 28); 3) довіреність від 19 жовтня 2019 року (зареєстрована у реєстрі за № 3103), якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 вчиняти від його імені та в його інтересах дії, що пов`язані з входженням до складу асоціативних членів Обслуговуючого кооперативу «Чорноморська Рив`єра 2016» на будь-яких умовах, які ОСОБА_1 вправі визначити на власний розсуд, відчужувати в порядку, передбаченому чинним законодавством, належні йому акції, паї, частки, придбавати акції, паї, частки у будь-яких фізичний та юридичних осіб (т. 1, а. с. 29). Ці довіреності були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною та були видані строком на три роки - дійсні до 27 серпня 2022 року.
 
18.       24 липня 2020 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом буде мати право (т. 1, а. с. 9).
 
19.       Згідно із свідоцтвом про смерть від 06 січня 2021 року Серія НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис № 292 (т. 1, а. с. 11).
 
20.       До апеляційної скарги додана копія заяви, з якої вбачається, що 21 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 90).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
21.       У липні 2022 року ОСОБА_9 як представник ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 травня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
22.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 25 жовтня 2022 року, крім іншого, після усунення недоліків касаційної скарги відкрите касаційне провадження у справі.
 
23.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня2023 рокусправа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
24.       10 квітня 2023 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В. (суддя-доповідач).
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
25.       З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_2 оскаржує зазначене судове рішення на підставі пунктів 1 та 4 (пункт 1 та 4 частини третьої статті 411) частини другої статті 389 ЦПК України.
 
26.       Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується інтересів ОСОБА_2 як спадкоємиці  ОСОБА_3 за заповітом, оскільки завдяки цьому судовому рішенню ОСОБА_1 набуває статусу спадкоємиці першої черги за законом, або можливість отримання обов`язкової частки у спадку ОСОБА_3 . Дійсність заповіту ОСОБА_3 , складеного на користь ОСОБА_1 , оскаржується ОСОБА_2 в межах справи № 523/16177/21. Зокрема в межах справи № 523/16177/21 Суворовський районний суд міста Одеси своєю ухвалою від 17 вересня 2021 року задовольнив клопотання представника ОСОБА_2 та витребував у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М. копію спадкової справи, заведеної після смерті  ОСОБА_3 , у тому числі копію заповіту  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , копію заяви  ОСОБА_3 про скасування цього заповіту, а також витребував у слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області документи, які залучені до відкритого 16 березня 2021 року кримінального провадження (внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021160000000106) щодо дій ОСОБА_10 . Апеляційний суд безпідставно проігнорував ці аргументи та не надав їм належної оцінки.
 
27.       Апеляційний суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16-ц, щодо тих фактів та їх характеру, які має встановити суд для вирішення питання про фіктивність розірвання шлюбу.
 
28.       Також апеляційний суд не звернув увагу на те, що дві з трьох наведених довіреностей були оформлені ще до розірвання зазначеного шлюбу.
 
29.       Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція  ОСОБА_1 .
 
30.       У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшов у електронній формі засобами електронної пошти відзив від імені представниці ОСОБА_1 − адвоката Коваль Надії Сергіївни.
 
31.       У відзиві представник ОСОБА_1 вказує на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувана ухвала апеляційного суду не підлягає скасуванню.
 
32.       Зокрема, ОСОБА_2 не довела належним чином, що рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2021 рокуможе впливати на її права та інтереси, оскільки не довела, що є спадкоємцем за померлим  ОСОБА_3 . Також вона не є його родичкою.
 
33.       У справі № 523/16177/21 судами першої та апеляційної інстанції не була встановлена наявність заповіту ОСОБА_3 . На користь ОСОБА_2 . Відповідні суди встановили, що заповіт від 27 серпня 2019 року також складався на користь ОСОБА_1 .
 
34.       Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.
 
(3) Позиція інших учасників справи
 
35.       Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
36.       Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (згідно із частиною третьою статті 8 Конституції України).
 
37.       Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24 Конституції України).
 
38.       Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства, зокрема є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (згідно із пунктами 2, 4, та 8 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
39.       Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).
 
40.       Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України).
 
41.       Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
42.       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини перша, друга та четверта статті 77 ЦПК України).
 
43.       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
 
44.       Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частини четверта та сьома статті 82 ЦПК України).
 
45.       Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України).
 
46.       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).
 
47.       Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
 
48.       Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).
 
49.       Частина перша статті 362 ЦПК України регулює підстави для закриття апеляційного провадження. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
 
50.       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша та друга статті 367 ЦПК України).
 
51.       Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (згідно із пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
52.       Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).
 
53.       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) однією із загальних засада цивільного законодавства є розумність.
 
54.       Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
 
55.       Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
 
56.       Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частина третя статті 244 ЦК України).
 
57.       Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).
 
58.       Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).
 
59.       Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 ЦК України).
 
60.       Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України).
 
61.       Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (частини перша−третя статті 1254 ЦК України).
 
62.       Відповідно до частини четвертої статті 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 (правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними) і 231 (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства) ЦК України.
 
63.       Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
 
64.       Спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить (частина перша статті 1279 ЦК України).
 
65.       За заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 108 СК України).
 
66.       У спорах про визнання розірвання шлюбу фіктивним належними учасниками судової справи мають бути особи, цивільні права та обов`язки яких можуть змінюватись в залежності від результату розгляду такого спору (наприклад, спадкоємці померлого учасника шлюбу, щодо визнання якого фіктивним відкрите судове провадження). При цьому така особа має згідно із вимогою, зокрема, статті 12 ЦПК України довести відповідний факт.
 
67.       Суди попередніх інстанцій не встановили наявність родинних зв`язків померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чи існування заповіту ОСОБА_3 (скасованого чи чинного) на користь ОСОБА_2 . Касаційна скарга не містить аргументів, які б належним чином доводили, що у матеріалах справи містяться докази, які підтверджують існування заповіту ОСОБА_3 (скасованого чи чинного) на користь ОСОБА_2 , але вони не отримали належної оцінки судів попередніх інстанцій. Задоволення клопотання про витребування копії спадкової, оформленої після смерті ОСОБА_3 в іншому судовому провадженні не доводить існування заповіту ОСОБА_3 (скасованого чи дійсного) на користь ОСОБА_2 . Відповідне твердження не є встановленим фактом, який мав сприйматись апеляційним судом як доказ відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України.
 
68.       Згідно із умовами частини другої статті 13 ЦПК України апеляційний суд не має обов`язку самостійно збирати докази на підтвердження позиції ОСОБА_2 . Задоволення ж клопотання про витребування доказів у іншому судовому провадженні не позбавляє учасника справи прав, передбачених статтею 84 (витребування доказів) ЦПК України. Представником ОСОБА_2 не доведено, що апеляційний суд позбавив її реалізації права, передбаченого статтею 84 ЦПК України.
 
69.       Ухвалою від 17 вересня 2021 року Суворовський районний суд міста Одеси відкрив провадження у справі № 523/16177/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М., про визнання недійсною заяви  ОСОБА_3 про скасування його заповіту від 27 серпня 2019 року та визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 24 липня 2020 року на користь ОСОБА_1 .
 
70.       Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2022 року, підтриманим постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції вказали, що відповідно до копій спадкової справи, наданої їм приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М., заповіт ОСОБА_3 від 27 серпня 2019 року також складався на користь ОСОБА_1 , був скасований заявою ОСОБА_3 від 22 липня 2020 року, а 24 липня 2020 року був складений його останній заповіт на користь ОСОБА_1 . При цьому суд апеляційної інстанції, встановлюючи відсутність у ОСОБА_2 статусу спадкоємиці за померлим ОСОБА_3 , послався, у тому числі, на оскаржувану в межах справи, що розглядається, ухвалу апеляційного суду.
 
71.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 523/16177/21 відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 на судові рішення судів попередніх інстанцій. На момент прийняття цієї постанови касаційний перегляд справи № 523/16177/21не завершений.
 
72.       Відповідно до змісту частини першої статті 237 та частини третьої статті 244 ЦК України представництво за довіреністю жодним чином не обумовлене існуванням шлюбних стосунків або проживанням особи, яку представляють, та представником однією сім`єю. При цьому не має значення чи видавалися довіреності під час перебування відповідних осіб у шлюбі, чи після його розірвання. Відповідно, довіреності не є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України факту продовження проживання відповідних осіб однією сім`єю чи наявності шлюбних відносин між ними.
 
73.       Ставлячи під сумнів зазначені довіреності, представник ОСОБА_2 не приймає до уваги, що апеляційний суд взагалі не надавав оцінку доказам та обставинам, які б підтверджували чи спростовували підстави для визнання розірвання відповідного шлюбу фіктивним. Це саме стосується й посилання представника ОСОБА_2 на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16-ц, щодо належного встановлення обставин, які б підтверджували фіктивність розірвання шлюбу. Апеляційний суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив виключно із свого бачення наявності чи відсутності впливу рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2021 року у цій справі на права та інтереси ОСОБА_2 та взагалі не надавав оцінку питанню обґрунтованості цього рішення.
 
74.       Враховуючи зазначене, посилання представника ОСОБА_2 на пункт 1 та пункт 4 (в контексті пунктів 1 та 4 частини третьої статті 411) частини другої статті 389 ЦПК України є безпідставним, а касаційна скарга не обґрунтовує належним чином підстави для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
75.       Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
76.       Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 ЦПК України межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України).
 
77.       На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
78.       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
79.       Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
80.       Згідно із квитанцією від 25 серпня 2022 року № 3690-9840-6313-9942 ОСОБА_2 сплатила судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 496,20 грн.
 
81.       Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
82.       За результатом касаційного розгляду вимоги  ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, а отже, на неї покладається судовий збір за подання касаційної скарги. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником − адвокатом Танасоглом Олександром Михайловичем.
 
2. Залишити без змін ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 травня 2022 року.
 
3. Покласти на  ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                    В. В. Пророк

                                                                                                                      А. І. Грушицький

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      І. В. Литвиненко

                                                                                                                      Є. В. Петров