Номер провадження: 22-ц/813/2775/23 
Справа № 522/13670/16-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року у складі судді Чернявської Л.М.,
встановив:
У червня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позові послалося на те, що 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11257461000. Реєстраційний номер кредитного договору в системі обліку банку № 11439560000. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 62000 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та плату за кредит в обсязі та терміни, встановлені кредитним договором. 13.09.2011 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір №11439560000 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11257461000 від 28.11.2007 року, згідно з яким сторони домовилися про наступне: первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник замінює первісного боржника як зобов`язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту № 11257461000 від 28.11.2007 року, укладеного між первісним боржником та банком. Новий боржник прийняв на себе всі зобов`язання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит та інші зобов`язання, що випливають з умов основного договору. На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника перед кредитором за основним договором за строковою сумою основного боргу складала 57282,21 доларів США. Також 13.09.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 була підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки №249985 від 13.09.2011. Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 з квітня 2015 року не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам. Станом на 18.07.2016 заборгованість за кредитним договором № 11439560000 складає: по процентах та кредиту у розмірі 57542,41 доларів США, та по пені у розмірі 57873,39 гривень, а саме 49804,61 доларів США – заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2731,13 доларів США за строк з 13.05.2015 по 18.07.2016; 7737,80 доларів США – заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 по 30.06.2016 року; 14858,24 гривні – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 по 18.07.2016; 43015,15 гривень – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 по 18.07.2016.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором № 11439560000 від 13.09.2011 про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 11257461000 від 28 листопада 2007 року у розмірі 57542,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2017 становить 1553563,71 грн. та пеню в розмірі 57873,39 гривень, а всього 1611437,10 грн. Стягнуто судовий збір.
07.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року. Посилався на те, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. На час розгляду справи вони знаходилися за межами України, про що було відомо позивачеві. 14.03.2015 року йому була видана довідка про відсутність заборгованості, яка свідчить про те, що заявлена позивачем сума боргу безпідставно завищена. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду від 02 лютого 2017 року по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вказана ухвала була мотивована тим, що суд вважає, що докази на які посилається заявник, мають істотне значення для правильного вирішення спору.
22 травня 2017 року подано зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Укрсиббанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою та просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» у повному обсязі та стягнути на користь АТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором № 11439560000 по процентах та кредиту у розмірі 57 542,41 доларів США та пеню у розмірі 57 873,39 грн з ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_2 .. Покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати АТ «УКРСИББАНК за поданий позов і апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.  ОСОБА_1  не виконував зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Матеріалами судової справи повністю підтверджується факти надання позивачем кредитних коштів, факти неналежного виконання зобов`язань  ОСОБА_1  в частині здійснення платежів, передбачених кредитним договором та факти наявності простроченої заборгованості. В той же час, суд, встановивши наявність між сторонами договірних правовідносин, не перевірив доводів позивача стосовно невиконання зобов`язань позичальником, не дослідив наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з умовами кредитного договору та не спростовував правильність виконаного розрахунку. Водночас відповідач не надав до суду свого розрахунку чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення обставини іншого розміру заборгованості, надавши лише довідку щодо стану заборгованості станом на 16.03.2015. Отже, відповідачем у встановленому процесуальному порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед кредитором є іншою, ніж та, що зазначена у розрахунку позивача; не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем. Відмовляючи у позові, суд знехтував своїм обов`язком щодо повного і всебічного розгляду справи, не перевірив розрахунок заборгованості та безпідставно послався на доказ у вигляді довідки, не вказавши при цьому, як наявність вказаної довідки свідчить про відсутність боргу  ОСОБА_1 , або спростовує виконаний банком розрахунок та доводить відсутність заборгованості по кредиту ОСОБА_1 .. Суд першої інстанції взагалі не співставив дати складення довідки поданої відповідачем ОСОБА_1 (від 16.03.2015), при цьому помилково вказав, що АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 у червні 2016 року, хоча позовна заява банку датована від 21 липня 2016 року та надійшла до суду 26 липня 2016 року, із довідкою - розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №11439560000 від 13.09.2011, складеною станом на 18 липня 2016 року та долученою до позовної заяви банку, яка знаходиться в матеріалах даної справи. 
Позивач та відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання 22.06.2023 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11257461000. 
Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 62 000 доларів США, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та плату за кредит в обсязі та терміни, встановлені кредитним договором.
13.09.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та АТ „УкрСиббанк” укладено договір №11439560000 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11257461000 від 28.11.2007 року, згідно з яким сторони домовилися, що первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов`язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту № 11257461000 від 28.11.2007 року, укладеного між первісним боржником та банком. Новий боржник прийняв на себе всі зобов`язання позичальника, що передбачені основним договором, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати плати за кредит та інші зобов`язання, що випливають з умов основного договору.
На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника перед кредитором за основним договором за строковою сумою основного боргу складає 57282,21 доларів США.
Також 13.09.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» підписана додаткова угода № 1 до кредитного договору.
Відповідно до вказаних угод погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинні відбуватися 13 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтетних платежів у період з 13.09.2011 по 13.11.2028 у розмірі 672,50 доларів США, а 28.11.2028 року - у розмірі 258,68 доларів США. За використання кредитних коштів встановлена процентна ставка у розмірі 12,4% річних.
За умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.3 договору про переведення боргу, п.3 додаткової угоди №1 до кредитного договору, п.1.3 кредитного договору).
Відповідно до п.10.2 кредитного договору у разі порушення позичальником кредитної дисципліни процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі подвійної процентної стави що діє відповідно до п.1.3.1 договору (п.1.4 додаткової угоди №1 від 28.11.2007 року до кредитного договору).
Сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 11257461000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11439560000. (п.4 додаткової угоди №1 від 13.09.2011 р. до кредитного договору).
Згідно з п.8.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.
Відповідач ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_1 за кредитним договором №11439560000 від 13.09.2011 року, про що було укладено договір поруки № 249985 від 13.09.2011 року.
Позивач стверджує, що станом на 18.07.2016 року у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості по процентах та кредиту у загальному розмірі 57 542,41 доларів США, та по пені у розмірі 57873,39 гривень, а саме: 49 804,61 доларів США – заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 731,13 доларів США за строк з 13.05.2015 року по 18.07.2016 року; 7 737,80 доларів США – заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 30.06.2016 року; 14 858,24 гривні – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.; 43 015,15 гривень – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався на довідку, видану банком боржнику ОСОБА_1 від 16.03.2015, яка за висновком суду, свідчить про відсутність у позичальника, станом на час звернення банку до суду з даним позовом, заборгованості.
Проте апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з огляду на наступне.
Вбачається зі справи, що банком сформовано довідку від 16.03.2015 року, якою повідомлено про заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» станом на 16.03.2015 року в якій зазначено, що станом на дату видачі вказаної довідки по основному боргу та процентам прострочена заборгованість відсутня.
Водночас, згідно з наданою досудовою вимогою, адресованою банком боржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 від 21.03.2016 року, станом на 17.03.2016 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 55 590,15 дол. США, з яких: 49 804,61 дол. США-кредитна заборгованість; 5 785,54 дол. США прострочена заборгованість по відсоткам.
У зв`язку з тим, що боржник не усунув порушення за кредитним договором, банк у червні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості, яка виникла станом на 18.07.2016 року.
Отже, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 18.07.2016 року, тобто через рік та чотири місяці після того як була видана вказана довідка.
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, доданою банком до позову, останній платіж за наданим кредитом відповідачем було здійснено 16.03.2015 року у розмірі 310,88 дол. США. та станом на 18.07.2016 року загальний залишок заборгованості становить 49 804,61 грн., у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 731,13 доларів США, яка утворилася за період з 13.05.2015 року по 18.07.2016 року; 7 737,80 доларів США – заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 30.06.2016 року, а також 14 858,24 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.; 43 015,15 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.
Відповідачами не надано інших допустимих доказів, зокрема, альтернативного розрахунку на спростування суми кредитної заборгованості яка виникла станом на 18.07.2016 року. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (стаття 526 ЦПК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
На підставі викладеного солідарному стягненню з відповідачів підлягає кредитна заборгованість, визначена банком на час пред`явлення позову у загальному розмірі 57 542,41 доларів США, та по пені у розмірі 57873,39 гривень, а саме: 49 804,61 доларів США – заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2 731,13 доларів США за строк з 13.05.2015 року по 18.07.2016 року; 7 737,80 доларів США – заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 7 196,90 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 30.06.2016 року; 14 858,24 гривні – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.; 43 015,15 гривень – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 19.07.2015 року по 18.07.2016 року.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове.
Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 57542,41 доларів США, з яких: 49804,61США - заборгованість за кредитом, 7737,80 доларів США - заборгованість за процентами, пеню в розмірі 57873,39 гр, судові витрати: з ОСОБА_1 в розмірі 27850 грн, з ОСОБА_2 - 27850 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 29.06.2023

Головуючий: 

Судді: