ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року 
м. Київ

справа № 813/6972/14
адміністративне провадження № К/9901/24804/18 №К/24806/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 (суддя Гавдик З.В.), ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 (головуючий суддя: Кузьмич С.М., судді Гулид Р.М., Ліщинський А.М.), а також постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2017 (суддя Кузан Р.І.), ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 (головуючий суддя: Грушко І.В., судді Большакова О.О., Макарик В.Я.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж СУ-27» до Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Проммонтаж СУ-27» (далі - позивач, Товариство, ТОВ «Проммонтаж СУ-27») звернулось до суду з позовом до Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (яку замінено на правонаступника - Стрийську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області та в подальшому на Головне управління ДПС у Львівській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України; далі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2014: 
№0001902200 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 11955 грн;
№0001912200, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 272001,00 грн, в тому числі за основним платежем - 181334,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 90667,00 грн;
№0001922200, про донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 331952,00 грн, у тому числі 283952,00 грн - основний платіж, 48360,00 грн - штрафні (фінансові) санкції.
Оскаржувані рішення контролюючим органом прийняті за результатами проведеної планової виїзної перевірки ТОВ «Проммонтаж СУ-27» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2013, які оформлені актом №450/13-21-22/01415683. Згідно із висновками даного акта відповідачем встановлено порушення Товариством приписів підпунктів 14.1.36, 14.1.56, 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, 138.6, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 283592,00 грн; пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 181334,00 грн та завищено від`ємне значення за серпень 2012 року в сумі 11955,00 грн.
За результатом адміністративного оскарження зазначених рішень податкового органу Головне управління Міндоходів у Львівській області рішенням від 25.09.2014 №22710/10/13-01-10-08-05/1434 залишило без змін податкові повідомлення-рішення від 09.07.2014 №0001912200, №0001922200; збільшило грошове зобов`язання з податку на додану вартість на 11667 грн основного платежу та 5833,5 грн штрафної (фінансової) санкції; скасувало податкове повідомлення-рішення від 09.07.2014 №0001902200 в частині 11667 грн зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість.
На виконання даного рішення, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 16.10.2014:
№0002192200 про зменшення від`ємного значення податку на додану вартість на суму 288,00 грн;
№0002212200, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на 11667 грн основного платежу та 5833,5 грн штрафної (фінансової) санкції.
В подальшому рішенням Миколаївської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 18.02.2015 №1378/10/13-21-22-00/302 частково погоджено застосування податкового компромісу у податковому повідомленні-рішенні від 09.07.2014 №0001912200 з податку на додану вартість на суму основного платежу 9060,00 грн; від 09.07.2014 №0001922200 з податку на додану вартість на суму основного платежу 90152,00 грн.
У зв`язку з досягненням сторонами податкового компромісу ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2015 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0001912200 від 09.07.2014 та №0001922200 від 09.07.2014.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.10.2015 скасував ухвалу про закриття провадження, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
ТОВ «Проммонтаж СУ-27» уточнило позовні вимоги та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0001922200 від 09.07.2014 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 241800,00 грн, №0001912200 від 09.07.2014 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 258411,00 грн, №0002192200 від 16.10.2014, №0002212200 від 16.10.2014.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016, позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення №0001912200 від 09.07.2014, №0001922200 від 09.07.2014 в оскаржуваній частині.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017, позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення №0002192200 від 16.10.2014, №0002212200 від 16.10.2014.
Ухвалюючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач надав суду докази на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності формування показників податкової звітності, в свою чергу відповідач не зазначив щодо яких саме операцій Товариства, з якими контрагентами і за який період встановлено порушення податкового законодавства, відтак наявні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями, податковий орган звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких по суті порушує питання щодо неправильного застосування судами норм податкового законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податку на додану вартість та податку на прибуток. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову, адже належно не оцінили обставини, зафіксовані в акті перевірки. Просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Вищий адміністративний суд України відкрив касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.
В подальшому справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду й відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційна скарга підлягає розгляду у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 08.02.2020.
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно з підпунктом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов`язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу (підпункт 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно із пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Положеннями пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 цього ж Кодексу, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов`язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно із пунктом 138.4 статті 138 цього ж Кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
За приписами пункту 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Відповідно до підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв`язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв`язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.
Положеннями підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.
Згідно із пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Положеннями пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частина друга статті 9 Закону №996-XIV встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з положеннями частин четвертої-шостої статті 9 Закону №996-XIV регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду та відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Для нарахування податкового кредиту також необхідними умовами є наявність у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
ТОВ «Проммонтаж СУ-27» позовні вимоги обґрунтовувало тим, що в акті перевірки не зазначено, кому (якому покупцю, замовнику), коли, на підставі якого договору, по якому документу, на яку суму, які товари (роботи, послуги) були продані (надані, виконанні) нижче собівартості. При цьому не зазначається, яка саме була сформована собівартість такого товару (роботи, послуги) та ціна продажу таких товарів (робіт, послуг), що виявляється нижче собівартості. Позивач звертав увагу на те, що не здійснював продажу товарів нижче ціни придбання. Відповідачем здійснено лише порівняння доходу за певний період із загальною собівартістю такого періоду. В деяких випадках при виконанні окремих робіт обладнання, машини та механізми можуть працювати не на повну потужність через відсутність замовлень. В той же час постійні витрати, загальновиробничі витрати, які формують собівартість робіт за цей період, не залежать від обсягу замовлень, що не виключає формування собівартості по підприємству за звітний період вище за дохід за такий період. Така ситуація є економічно обґрунтованою, оскільки роботи позивач виконує за ринковими цінами, на які собівартість не впливає.
Щодо завищення витрат, пов`язаних з придбанням будівельно-монтажних робіт від ПП «Фірма «Володар», ТОВ «Граньстройінвест» та ПП «Хімінвест», позивач вказує, що будівельно-монтажні роботи були виконані згідно укладених договорів та вартість таких робіт включена до загальної вартості переданих позивачем будівельно-монтажних робіт відповідним замовникам і включена до доходів відповідних звітних періодів у податковому обліку.
Стосовно заниження податкового зобов`язання з ПДВ за 2012 рік на загальну суму 184229,00 грн Товариство наполягало на необґрунтованості та необ`єктивності таких висновків податкового органу, оскільки в акті перевірки не зазначено, кому (якому покупцю, замовнику), коли, на підставі якого договору, по якому документу, на яку суму, які товари (роботи, послуги) були продані (надані, виконанні) нижче собівартості. При цьому не вказано, яка саме була сформована собівартість такого товару (роботи, послуги) та ціна продажу таких товарів (робіт, послуг), що реалізовано нижче собівартості.
Позивач вважає, що таке відображення факту порушення в акті перевірки суперечить пункту 6 розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984, яким визначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено  на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
В свою чергу відповідач посилався на те, що перевіркою встановлено заниження ТОВ «Проммонтаж СУ-27» податку на прибуток на загальну суму 283592,00 грн внаслідок завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок здійснення взаємовідносин з ПП «Фірма «Володар», ТОВ «Граньстройінвест», ПП «Хімічінвест», що не оформлені відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання виконаних робіт та завищення адміністративних витрат; заниження доходів, що враховуються при визнання об`єкта оподаткування за рахунок реалізації ТМЦ та виконання будівельно-монтажних робіт за цінами нижче сформованої собівартості.
Також позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 181334,00 грн та завищено від`ємне значення в сумі 11955,00 грн шляхом завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок безпідставного відображення ПДВ по податковій накладній, отриманій від ПП «Хімінвест»; завищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за рахунок реалізації ТМЦ та виконання будівельно-монтажних робіт за цінами нижче сформованої собівартості.
Позивач за рахунок реалізації ТМЦ та виконання будівельно-монтажних робіт нижче собівартості занизив базу оподаткування податком на додану вартість в сумі 921144,00 грн, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 184229,00 грн.
Судами попередніх інстанцій наголошено на тому, що згідно пункту 3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби».
Складення акту перевірки є службовою діяльністю посадової особи чи посадових осіб на виконання своїх посадових обов`язків із збирання доказової інформації стосовно об`єкта перевірки. Посадова особа чи посадові особи відповідача при складанні акта перевірки, викладає чи викладають свою суб`єктивну оцінку результатів перевірки платника податків. Сам лише акт перевірки не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов`язків, оскільки обставини, зазначені у вказаному акті перевірки, мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Суди вказали на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ТОВ «Проммонтаж СУ-27» на підтвердження здійснення господарських операцій та правомірності формування показників податкової звітності подано суду копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/ за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року.
Разом з тим, акт перевірки не відображає, в чому саме полягають порушення, допущені ТОВ «Проммонтаж СУ-27» при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку додану вартість, а також податкового кредиту, натомість досліджені первинні документи, складені в ході взаємовідносин із контрагентами, свідчать, що вони належним чином оформлені.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №0001912200 від 09.07.2014, №0001922200 від 09.07.2014 в оскаржуваній частині та №0002192200 від 16.10.2014, №0002212200 від 16.10.2014 є обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, як і не доведено, що Товариство реалізовувало товари/роботи/послуги нижче собівартості.
Не підтверджено контролюючим органом й невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
У касаційних скаргах не наведено інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченнях на позовну заяву та апеляційних скаргах, з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Фактично доводи касаційних скарг зводяться лише до переоцінки встановлених обставин, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а також відсутність підстав вважати, що суди першої і апеляційної інстанцій при розгляді справи допустили неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав залишення касаційної скарги без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, залишити без задоволення, а постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 та 01.02.2017 й ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 та 11.05.2017 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва