Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/289/23 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І. 
Категорія - 126 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року. м. Кропивницький
        Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
за участю захисника Тригубенка В.І. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Тригубенка В.І. на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого
визнано винним за ч.5 ст.126 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Ленінського районного суду  м. Кіровограда від 12 травня 2023 року ОСОБА_1   визнаний винним за те, що він 05 квітня 2023 року о 11 год. 27 хв. в м. Кропивницькому по вул. Пашутінська,22 керував транспортним засобом «ВАЗ 211540», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, тобто не отримував посвідчення водія відповідної категорії, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП. Рішення суду мотивовано тим, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №435697 від 05 квітня 2023 року; довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення; довідкою про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом, за якою за даними Інформаційно – телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», відповідно до якої громадянин ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував; відеозаписами з нагрудної камери «Bodycam» № НОМЕР_2 працівників поліції, які містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, долученому до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

       У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду прийнята за умов неповного з`ясування всіх істотних обставини справи та містить суперечливі висновки, зроблені на підставі дослідження неналежних доказів. Так, в описовій частині постанови «ВСТАНОВИВ» суд першої інстанції зазначив про те, що водієм порушені вимоги п.п. 2.1а Правил дорожнього руху, оскільки останній керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має права керування таким засобом.
       При цьому, як доказ відсутності у ОСОБА_1 права на керування транспортним засобом, суд навів факт наявності в справі довідки про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом, складеною інспектором ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП за якою за даними Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», громадянин ОСОБА_2   посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував. Як висновок, суд першої інстанції в постанові зазначив, що  вбачає в діях  ОСОБА_1  склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме: «керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, вчинене повторно протягом року».  Саме за цією кваліфікацією та з цих підстав суд першої інстанції призначив йому адміністративне покарання. В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази чи інформація про факт позбавлення  ОСОБА_1  права керування транспортним засобом. Крім того, неможливо застосування стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом особи, яка не має такого права. За таких умов, суть правопорушення з кваліфікацією його дій, зазначених у постанові суду першої інстанції є сумнівною. Звертає увагу суду на те, що він 09.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 призваний у Збройні Сили України по мобілізації. Сумлінно і старанно виконує свій Конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, висловлює щире каяття з приводу змушеного використання ним транспортного засобу без наявності у нього посвідчення водія ізапевняє, що цього б не відбулося, аби не важкі обставини, пов`язанні з хворобою його мами. Просить також поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, оскільки у зв`язку з тим, що він з 14.03.2022 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою форми №5 за підписом командира військової частини НОМЕР_3 , не зміг брати участь у судовому засіданні 12 травня 2023 року. А про постанову дізнався 14.06.2023 з Єдиного реєстру судових рішень. Однак, не маючи можливості самостійно взяти участь у оскаржені постанови суду першої інстанції, він скористався правом на правову (правничу) допомогу, уклавши 18.06.2023 року Договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Тригубенком В.І. Враховуючи, що з незалежних від нього підстав, ним було пропущено строк для оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2023 року, з поважних причин.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши висновок захисника Тригубенка В.І., який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив скасувати постанову районного суду, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Оскільки оскаржувану ухвалу було постановлено у відсутності ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять доказів отримання апелянтом оскаржуваної постанови, раніше ніж, як зазначено у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню для забезпечення права особи на доступ до правосуддя.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 435697 від 05 квітня 2023 року, яким підтверджується, що 05 квітня 2023 року о 11 год. 27 хв. в м. Кропивницькому по вул. Пашутінська,22, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ВАЗ 211540», державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, тобто не отримував посвідчення водія відповідної категорії, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року;
- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, складеною інспектором ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Юрієм Мусіковим, за якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за постановою серії ЕАР/6141549 від 08.11.2022 року за ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.;
- довідкою про отримання особою посвідчення водія на право керування транспортним засобом, складеною інспектором ВАП УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Юрієм Мумсіковим, за якою за даними Інформаційно – телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував;
- відеозаписами з нагрудної камери «Bodycam» № НОМЕР_2 працівників поліції, які містяться на цифровому носії інформації DVD-R диску, долученому до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оглянутому в судовому засіданні, якими (відеозаписами) підтверджується факт керування ОСОБА_1 04 квітня 2023 року о 11 год. 27 хв. в м. Кропивницькому по вул. вул. Пашутінська,22, транспортним засобом «ВАЗ 211540», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Так, переглядом відеозапису від 05.04.2024 року, встановлено, що на запитання працівника поліції щодо керування транспортним засобом за відсутності водійського посвідчення, ОСОБА_1 вказує, що він обізнаний про те, що не має права керувати транспортним засобом, вину визнає. Вказав, що водійське посвідчення ж має отримати після закінчення навчання.
Встановивши, порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1А Правил дорожнього руху, працівниками поліції було роз`яснено, що нього буде складено протокол за ч.5 ст.126 КУпАП, на що водій ніяких претензій працівникам поліції не пред`явив.
Дослідженні вище зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.
Так, пункт 2.1А ПДР України зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.
За невиконання вимог пункту 2.1А  ПДР України, передбачена відповідальність ст.126 КУпАП.
Відповідальність же за ч.5 ст.126 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.
При цьому, відповідно до Довідки про повторність, виданої інспектором ВАП УПП в Кіровоградській області, на ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6141549 за порушення п.2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у розмірі 3400 гривень, яке він сплатив.
Тому, враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта щодо відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
Навпаки ж всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Відтак, доводи апеляційної скарги спростовані доказами, наявними у матеріалах справи і безпосередньо перевіреними як місцевим, так і апеляційним судом.
При цьому, диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде про право керування транспортним засобом.
Отже, оскільки не передбачено альтернативного застосування стягнення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 126 КУпАП обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.
Більш того, стаття 30 КУпАП із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 1251-ІХ від 16.02.2021, не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія.
Також апелянт посилається на пункт 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Однак, посилання на вказаний пункт є безпідставним, оскільки, по-перше, ст.126 КУпАП серед наведеного в ньому переліку статей відсутня.
По-друге, такі роз`яснення цієї постанови йдуть в розріз з законом, який діє на даний час.
Тобто пункт 28 Постанови викладений в редакції від 23.12.2005, а ч. 5 ст. 126 КУпАП введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021.
Під час апеляційного розгляду захисник просив скасувати постанову суду першої інстанції у частині адміністративного стягнення, а саме  позбавлення права керування транспортним засобом, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий та сімейний стан, відсутність обтяжуючих обставин.
Водночас, ст.24 КУпАП передбачені види адміністративних стягнень. За змістом ст.30 КУпАП визначені підстави та обставини, коли позбавлення права керування транспортними засобами може не застосовуватись.
Зазначений вид стягнення є обов`язковим до застосування відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП, тому за сукупністю умов, передбачених ст.ст. 23, 24, 30, ч. 5 ст. 126 КУпАП  є неможливим у даній ситуації скасувати постанову суду першої інстанції у частині адміністративного стягнення, а саме  позбавлення права керування транспортним засобом.
Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення, в межах санкції статті правопорушення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:        
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2023.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.05. 2023 щодо нього   - без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: