П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8312/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гнап Д.Д. 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
11 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 вересня 2018 року по 25 липня 2022 року включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 вересня 2018 року по 25 липня 2022 року у сумі 34700 грн 88 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач та відповідач звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2018 року № 195 прапорщика ОСОБА_1 ,  з 06 вересня 2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за неотримане речове майно, виплачену військовою частиною НОМЕР_1 28 листопада 2018 року у сумі 53061,82 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі №560/3175/20, що набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 вересня 2018 року.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2022 року № 540/706 на виконання вищевказаного рішення суду 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових в сумі 18211,26 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 560/3644/20, що набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.09.2018.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2022 року № 540/708 на виконання вищевказаного рішення суду 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 було виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 4435,66 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 560/47/21, що набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 за період з 06 вересня 2018 року по 21 грудня 2020 року кошти в сумі 22649 гривень 22 коп. з вирішенням питання утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів відповідно до закону.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі № 560/17555/21, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо врахування січня 2016 року як базового місяця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.09.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 06.09.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення суду 26 липня 2022 року військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця для виплати індексації - січень 2008 року у сумі 77935,19 грн, що підтверджується випискою із карткового рахунку.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповіді не отримав.
Вважаючи, що має місце факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача у частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. З врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 34700,88 грн з урахуванням істотності часток недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби 06 вересня 2018 року не виплачено всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було нараховано та виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення. Таким чином, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Так, з матеріалів справи вбачається, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 26 липня 2022 року, виплативши на виконання рішення суду від 17 січня 2022 року у справі №560/17555/21 індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
При цьому, початковою датою для нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 07 вересня 2018 року, а кінцевою датою для нарахування та виплати позивачеві середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 25 липня 2022 року.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
За змістом Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.
На виконання рішень суду відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових, індексацію грошового забезпечення та середній заробіток за час затримки розрахунку вищевказаних виплат при звільненні.
Відповідач нарахував належні суми індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року у розмірі 77935,19 грн та виплатив їх 26 липня 2022 року.
Грошову компенсацію вартості за речове майно відповідач виплатив 28 листопада 2018 року у розмірі 53061,82 грн.
Таким чином відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладену у постанові 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20, встановлення розміру усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи. Тому з метою належного і достатнього захисту порушених прав позивача, слід встановити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно довідки про розмір грошового забезпечення позивача, від 06.09.2022 року №540/704, розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 319,5 грн (9904,60 + 9904,60 грн / 31 день + 31 день).
За період з 07 вересня 2018 року по 25 липня 2022 року було 1418 днів, а тому середній заробіток за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 453051 грн (1418 днів х 319,5 грн).
Проте, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, при загальному розмірі несвоєчасно виплачених сум індексації грошового забезпечення (77935,19 грн) та грошової компенсації за неотримане речове майно (53061,82 грн), з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 453051 грн, адже така істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.
Згідно з висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, суду необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19, від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.
Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що в даному випадку, необхідно застосувати принцип співмірності, адже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму виплачених грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно та індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року. При цьому, суттєвим у цій справі є те, що належні позивачу виплати не були здійснені однією сумою. 
Зокрема, суд відмітив, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,12 (53061,82 грн / 453051 грн, тобто суму виплаченої грошової компенсація за неотримане речове майно поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 3143,88 грн (319,5 грн х 0,12 х 55 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі №560/47/21 зобов`язано відповідача виплатити позивачу за період з 06 вересня 2018 року по 21 грудня 2020 року кошти в сумі 22649 гривень 22 коп., що свідчить про те, що на користь позивача вже стягувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, суд вірно дійшов висновку про необхідність виключення із загального періоду затримки розрахунку при звільненні (який складає з 07.09.2018 року по 25.07.2022 року - 1418 днів), період, за який на користь позивача вже стягувався середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме за рішенням суду у справі № 560/47/21 (з 06 вересня 2018 року по 21 грудня 2020 року).
Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням вищевказаних обставин складає 581 календарний день. Відтак, істотна частка виплати індексації грошового забезпечення із базовим місяцем січень 2008 року по відношенню до суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 0,17 (77935,19 грн / 453051 грн, тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення із базовим місяцем січень 2008 року поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 31557 грн (319,5 грн х 0,17 х 581 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).
Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 34700,88 грн з урахуванням істотності часток недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційних скарг позивача та відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів позивача, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Граб Л.С.    Полотнянко Ю.П.