Номер провадження: 22-ц/813/3317/23 
Номер провадження: 22-ц/813/3330/23
Справа № 493/2779/18
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
з участю секретаря Виходець А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 07 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Ільніцької О.М., а також апеляційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» на додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Нива» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара Олексія Миколайовича про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди, -

встановив:
У грудні 2018 року ТОВ «Агро-Нива» звернулося до суду з позовом, який було уточнено до ОСОБА_1 , ПП «Левчик», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М. про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди, в якому просило:
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н, укладений 15.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо оренди земельної ділянки площею 3,2627 га, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право 38294063 від 17.09.2020 року, про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3,2627 га, проведену на підставі договору оренди землі №б/н від 15.07.20220 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик», щодо оренди земельної ділянки площею 3,2627 га, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, внесене на підставі рішення державного реєстратора Чернечанської сільської ради Балтського району Одеської області Сарафанюк Ю.В. індексний номер 54183623 від 22.09.2020 року. 
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис «інше речове право припинено», дата, час державної реєстрації: 04.04.2018 року 14:32:52, підстава: заява, серія та номер: б/н, видана 30.03.2018 року, видавник: ОСОБА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: НМХ 656713, виданий 30.11.2017 року, видавник: приватний нотаріус Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірнова Н.С. Відомості внесено до реєстру: 06.04.2018 року 11:38:06, ОСОБА_2 , КП Новоселівської сілької ради «Регіональне бюро державної реєстрації», Одеська обл., індексний номер рішення 40526782, яким припинено інше речове право: права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5120684400:01:001:0252, площе. 3,2627 га, розташовану на території Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області, яке належить ТОВ «Агро-Нива» на підставі додаткової угоди від 14.03.2016 року до договору оренди земельної ділянки реєстрації реєстраційний номер 5120600040010112 від 24.11.2011 року, зареєстрованої приватним нотаріусом Пантілєєвою І.П., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29566184 від 12.05.2016 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.04.2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 3,2627 га, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, строком на 5 років, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему Балтського району Одеської області 24.11.2011 за №512060004001011.
14.03.2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 57 від 19.04.2011 року, згідно якого було продовжено строк терміну дії договору на 7 років, тобто до 14.03.2023 року, на підставі якої приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. 10.05.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право 14471488.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем даної земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .
Договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 5120684400:01:001:0252 від 19.04.2011 року та додаткова угода від 14.03.2016 року сторонами не розривалися та діють до 14.03.2023 року.
10.10.2018 року позивачу стало відомо про те, що 30.03.2018 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди землі, на підставі чого державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. 04.04.2018 року припинено інше речове право – право оренди ТОВ «Агро-Нива», яке виникло на підставі договору про оренду землі № 57 від 19.04.2011 року, підставою для припинення іншого речового права заява від 30.03.2018 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відомості внесено до реєстру 06.04.2018 року на підставі рішення індексний номер 40526782. Того ж дня тим самим державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано в інше речове право № 25627581 – право оренди земельної ділянки, строком на 10 років з правом пролонгації, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеної 30.03.2018 року між ПП «Левчик» та ОСОБА_1 , підставою внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40529471 від 06.04.2018 року. 
05.06.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 30.03.2018 року, на підставі чого 17.09.2020 року державним реєстратором Чернечанської сільської ради Балтського району Сарафанюк Ю.В. вчинено реєстрацію про припинення іншого речового права – право оренди земельної ділянки. 
15.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено новий договір про оренду земельної ділянки, строком на 10 років, на підставі чого 17.09.2020 року державним реєстратором Чернечанської сільської ради Балтського району Сарафанюк Ю.В. зареєстровано запис про інше речове право 38294063, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54183623 від 22.09.2020 року.
Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки, укладеної між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» в порушення вимог ст.116 ч.5 ЗК України, згідно яких передбачене правило неможливості передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3.2627 га, кадастровий номер: 5120684400:01:001:0252, який був укладений 15.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик», скасувати державну реєстрацію прав оренди вказаної земельної ділянки ПП «Левчик» та скасувати державну реєстрацію іншого речового права – про припинення права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Нива» на земельну ділянку кадастровий номер 5120684400:01:001:0252.
Також, під час розгляду справи, сторона позивача надала орієнтовний розрахунок понесених судових витрат. 
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 07 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №б/н, щодо оренди земельної ділянки площею 3,2627 га, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, розташованої на території Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області, укладений 15.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик».
Скасовано державну реєстрацію права оренди ПП «Левчик» на земельну ділянку кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3,2627 га, проведену на підставі договору оренди землі №б/н від 15.07.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» (запис про інше речове право 38294063 від 17.09.2020 року) та припинено право оренди ПП «Левчик» на земельну ділянку кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3,2627 га.
Скасовано державну реєстрацію іншого речового права – про припинення права оренди ТОВ «Агро-Нива» на земельну ділянку кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3,2627 га, проведену на підставі заяви б/н від 30.03.2018 року ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер НМХ 656713 від 30.11.2017 року (запис про інше речове право 04.04.2018 року) та поновлено право оренди ТОВ «Агро-Нива» на земельну ділянку кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3,2627.
Додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року клопотання ТОВ «Агро-Нива» про відшкодування судових витрат задоволено частково.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара О.М., Приватного підприємства «Левчик»,  на користь ТОВ «Агро-Нива», судові витрати в сумі 33176 грн.
10.06.2022 року ТОВ «Агро-Нива» звернулося до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на загальну суму 38381,40 грн., додавши до клопотання копії договорів про надання правової допомоги, актів виконаних робіт та документів про здійснену оплату на правову допомогу.
21.06.2022 року представником ПП «Левчик» подані заперечення на заяву позивача на правову допомогу, в яких зазначив що справедливим розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу є 3000 грн., посилаючись на необхідність врахування критерію розумності та необхідності здійснення витрат на правову допомогу у розмірах, які здійснив або має здійснити позивач.
Додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик» на користь ТОВ «Агро-Нива» судові витрати на загальну суму 33176,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду, ПП «Левчик» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що матеріали справи не містять доказів для підтвердження обставин реєстрації договору оренди земельної ділянки №57 від 19.04.2011 року, але всупереч до діючого законодавства державний реєстратор не встановив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. 
       У своєму відзиві представник ТОВ «Агро-Нива» зазначив, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №147520281 від 30.11.2018 року підтверджує факт наявності реєстрації оренди позивача на підставі договору №57 від 19.04.2011 року. Крім того факт реєстрації вказаного договору підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5102754292016 від 15.03.2016 року. 
Протоколами автоматизованого розподілу від 12 липня 2022 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 83-84, т.4).
Ухвалою Одеського апеляційного суд від 20.07.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ПП «Левчик» на додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року було відкрито (а.с. 87, т.4).
Ухвалою Одеського апеляційного суд від 17.10.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ПП «Левчик» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 07 червня 2022 року було відкрито (а.с. 97, т.4).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2022 року справа призначена до розгляду (а.с. 133, 134 т.4).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 151-152, т.4).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 153-154, т.4).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року цивільна справа за позовом ТОВ «Агро-Нива» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М. про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 155-156). 
Представник ПП «Левчик», ОСОБА_1 , а також державний реєстратор в судове засідання призначене на 20 червня 2023 року не з`явились, були сповіщені належним чином, а саме ПП «Левчик» про розгляд справи сповіщений, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу адвоката Комісар О.В., який представляє інтереси апелянта, ОСОБА_1 була сповіщена про розгляд справи шляхом направлення SMS повідомлення на телефон, який зазначено в її заяви про сповіщення шляхом направлення SMS повідомлення, державний реєстратор сповіщений шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку (а.с. 116-119 т. 1, а.с. 201 т. 2 а.с. 182-191 т. 4). 
Апеляційна скарга на рішення та додаткове рішення суду була подана ПП «Левчик» у липні 2022 року, внаслідок чого відповідно до вимог закону про добросовісну поведінку апелянт повинний цікавитись її розглядом і утримуватись від дій, що перешкоджають в її розгляді та з метою дотримання розумних строків розгляду справи. 
Також, апелянт не виявив бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України, чим проявив пасивну процесуальну поведінку.
Колегією суддів враховано наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін, положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі «Юніон АліметаріаСандерс проти Іспанії», зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_5 , представника ТОВ «Агро-Нива» перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зміна власника земельної ділянки не є підставою для припинення умов договору оренди землі, станом на 04.04.2018 року не було підстав для припинення договору оренди та здійснення державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондаром О.М. припинення права оренди земельної ділянки від 19.04.2011 року. Станом на 15.07.2020 року земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Агро-Нива», ОСОБА_1 не мала права повторно передавати її в оренду відповідачу ПП «Левчик», тому договір оренди земельної ділянки від 15.07.2020 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою, передбачений ст.25 Закону України «Про оренду землі». 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.04.2011 року між ТОВ «Агро-Нива» та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 57 земельної ділянки площею 3,26 га, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, розташованої на території Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту серії ОД №099082, виданого Балтською РДА Одеської області 09.08.2004 року, строком на 5 років, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Балтському районі Одеської області 24.11.2011 за №512060004001011.(а.с. 11-14 т.1)
14.03.2016 року між ТОВ «Агро-Нива» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 57 від 19.04.2011 року. Згідно вказаної додаткової угоди було продовжено строк терміну дії договору оренди земельної ділянки № 57 від 19.04.2011 року, укладеного між ТОВ «Агро-Нива» та ОСОБА_3 на 7 років, тобто до 14.03.2023 року (а.с. 16-20 т.1).
Приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. було внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.05.2016 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29566184 від 12.05.2016 року. (а.с. 27-28 т.1) 
Договір оренди земельної ділянки № 57 від 19.04.2011 року та додаткову угоду від 14.03.2016 року, укладених у відповідності до законодавства, чинного на час їх укладення, між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як новий власник, не розривала, та вони не визнанні недійсними, а отже вказаний договір оренди дійсний до 14.03.2023 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті вказану земельну ділянку успадкувала ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Смірновою Н.С. 30.11.2017 року. (а.с. 63 т.1).
Відповідно до п. 12.4 договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Агро-Нива» та ОСОБА_3 від 19.04.2011 року, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання цього Договору.
04.04.2018 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. вчинено реєстрацію про припинення іншого речового права – права оренди земельної ділянки ТОВ «Агро-Нива», на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.03.2018 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер НМХ 656713, виданого 30.11.2017 року. 
Того ж дня між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» було укладено договір про оренду земельної ділянки, на підставі якого державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем О.М. 04.04.2018 року зареєстровано нове речове право - право оренди земельної ділянки, строком на 10 років з правом пролонгації, номер запису про інше речове право 25627581, підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40529471 від 06.04.2018 року.
15.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Обжильської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120684400:01:001:0252, площею 3.2627 га, належної ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, строком на 10 років. (а.с. 119-122, т. 3) 
На підставі вказаного договору 17.09.2020 року державним реєстратором Чернечанської сільської ради Балтського району Сарафанюк Ю.В. здійснено державну реєстрацію іншого речового права – право оренди земельної ділянки ПП «Левчик» (строком на 10 років). Підставою внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54183623 від 22.09.2020 року. (а.с. 130 т. 3)
З урахуванням викладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. 
В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
В силу ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
Згідно норм ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладення договорів) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації. 
Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. 
Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам № 135 від 23.05.2003 року «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, який діяв до 01.01.2013 року, реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Повноваження були покладені на ДП «Центр ДЗК». 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Діяльність органів державної реєстрації речових прав з 01 січня 2013 року регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями (ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі").
За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Тобто, державний реєстратор під час прийняття рішення про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.
Верховний Суд України і Верховний Суд неодноразово висловлювали правову позицію з приводу того, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 29 вересня 2015 року у справі № 802/37191, від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). Рішення державного реєстратора підлягає скасуванню не лише із підстав недійсності оспорюваного договору оренди, але й з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій. Протиправні дії і рішення державного реєстратора призводять до виникнення ситуації з подвійною реєстрацією права користування землею на одну і ту саму земельну ділянку за різними особами.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок з приводу того, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Верховний Суд у постанові від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19 зазначив, що за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України №1952 викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). 
Встановивши, що станом на дату укладення оспорюваного договору земельна ділянка вже перебувала в оренді ТОВ «Агро-Нива» на підставі договору оренди від 19.04.2011 року з ОСОБА_3 , який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Балтському районі Одеської області 24.11.2011 за №512060004001011, який у встановленому законом порядку не визнаний недійсним та не розірваний, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 як правонаступник орендодавця ОСОБА_3 не мала права повторно передавати її в оренду відповідачу ПП «Левчик» і дійшов вірного висновку, що договір оренди земельної ділянки від 15.07.2020 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушує право позивача на користування орендованою земельною ділянкою, передбачене ст.25 Закону України «Про оренду землі».
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Колегія суддів звертає увагу, що державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар Олексій Миколайович залучений позивачем до участі у справі в якості співвідповідача.
Між тим, державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар О.М. в апеляційному порядку рішення суду не оскаржує, внаслідок чого виходячи з принципу диспозитивності, відсутні підстави для надання оцінки правильності визначення його процесуального статусу у справі, як відповідача (співвідповідача), оскільки це безпосередньо не впливає на висновок районного суду по суті заявлених вимог і стосується виключно інтересів самого державного реєстратора. 
Відповідно до ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ч.3-4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.  У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Звертаючись 10.06.2022 року до суду з клопотанням у відповідності до ст. 141 ч.8 ЦПК України про відшкодування судових витрат з доданням доказів про підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представник позивача ТОВ «Агро-Нива» зазначив, що під час розгляду справи по суті ТОВ «Агро-Нива» подало 24.02.2022 року до суду клопотання про стягнення судових витрат з повідомленням, що докази про понесення яких будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог. 07.06.2022 року суд ухвалив рішення у справі та задовольнив позов у повному обсязі. 
Дані обставини стали підставою звернення ТОВ «Агро-Нива» до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у порядку ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України.
Задовольняючи клопотання ТОВ «Агро-Нива» про ухвалення додаткового рішення, стягуючи з ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик» на користь ТОВ «Агро-Нива» судові витрати на загальну суму 33176,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на оплату послуг адвокатів, понесених позивачем, є співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, обсягом наданих послуг та виконаних адвокатами робіт, а посилання представника відповідача на значну завищеність розміру витрат на професійну правничу допомогу є неспроможними. 
У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 21додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції на підставі договору № 12072019-3 про надання правових послуг від 12.07.2019 року; договору №АН000397 про надання правових послуг від 02.01.2020 року, додаткових угод № 2, 3, 4 та договору № 19102021-1 від 19.10.2021 року інтереси ТОВ «Агро-Нива» з 12.07.2019 року до 31.12.2021 року представляло ТОВ «Юридична компанія Волхв».
Відповідно до умов договору № 12072019-3 про надання правових послуг від 12.07.2019 року Виконавець зобов`язується надати Замовнику юридичні, консультаційні та інші пов`язані з ними послуги в 5 судових провадженнях (згідно додатку №1 до Договору одне з яких – за позовом ТОВ "Агро-Нива" до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара О.М., ПП "Левчик", про визнання договору оренди недійсним та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень) на строк з 12.07.2019 року до 31.12.2019 року.
Як визначено п.2.2 Договорів плата за послуги, надані відповідно до їхніх умов, складає 12500 грн. щомісячно, отже відповідно за одну справу – 2500 грн.
Згідно п.3 Додаткової угоди №3 від 31.05.2020 та Додаткової угоди №4 від 31.08.2020 змінено розмір оплати за надані послуги та встановлено, що вартість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції складає 1000 грн. (якщо засідання відбулося), якщо в один день призначені декілька засідань в режимі відеоконференції – по 500 грн. за кожне наступне засідання. Якщо засідання не відбулося, то вартість першого засідання складає 400 грн., кожне наступне засідання – 200 грн.
На виконання умов зазначених договорів в період з 23.07.2019 року до 22.12.2021 року ТОВ «Агро-Нива» сплатило ТОВ «Юридична компанія «Волхв» за надання правових послуг у даній справі кошти в загальній сумі 26600 грн. (т. 3 а.с. 249-250, т. 4 а.с. 1-21)
Заперечення ПП «Левчик» щодо розподілу судових витрат зведені до незгоди зі співмірністю витрат на оплату послуг адвоката та необхідністю таких витрат.
Представництво позивача в судових засіданнях здійснювали адвокати Дубовик В.В. та Навальнєв О.Ю., які перебувають в трудових відносинах з ТОВ «Юридична компанія «Волхв», а саме ОСОБА_6 перебуває на посаді юриста, ОСОБА_7 – є її директором.
Також позивачем у відповідності до п.2.5, 2.6 Договору сплачені представнику витрати, пов`язані з поїздками з м. Київ до м. Балти для участі в судових засіданнях 09.08.2019 року, 16.07.2019 року та 19.09.2019 року, а саме на придбання пального для автомобіля та харчування, в загальній сумі 6490, 32 грн., що підтверджується платіжними дорученнями на перерахування коштів, однак з матеріалів цивільної справи вбачається, що 08.08.2019 року судове засідання не проводилось, у з в`язку з неявкою всіх осіб (т. 1 а.с. 180) Крім того, розгляд справи на липень 2019 року, зокрема 16.07.2019 року не призначався. 19.09.2019 року представник позивача був присутнім в судовому засідання, що підтверджується журналом судового засідання, однак позивачем не надано суду підтвердження того, що його витрати на придбання пального та харчування склали 2569,83 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновком про відмову, в частині стягнення додаткових витрат на паливо для поїздок з м. Київ до суду в м. Балта та харчування у розмірі 5205,40 грн. 
Доводи заперечень, що дана справа є малозначною та нескладною і не потребувала надмірного за обсягом дослідження доказів є виразом суб`єктивної думки учасника справи, які не відповідають хронології обставин розгляду справи та не засновані на процесуальному законодавстві. 
Заперечення ПП «Левчик» щодо розміру судових витрат з огляду на обставини справи, на обрану позицію відповідачів та їхню процесуальну поведінку не спростовують необхідність та реальність виконання ТОВ «Юридична компанія «Волхв» того обсягу дій, який був фактично виконаний для належного надання правових послуг і здійснення представництва інтересів позивача в суді, а також співмірність та розумність вартості правових послуг згідно з договором про їх надання. Доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Левчик» – залишити без задоволення.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 07 червня 2022 року– залишити без змін.
Додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 21 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова