ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 р.	Справа № 480/6244/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання  Юрченко Д.С.
представника відповідача Великодної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці  на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 (суддя Савицька Н.В.; м. Суми) по справі № 480/6244/21
за позовом  ОСОБА_1     
до Сумської митниці                     
про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби і просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України від 29.06.2021 №0000621419 на суму 4862,28 грн та від 29.06.2021 №0000631419 на суму 10697,00 грн. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що контролюючий орган не мав права проводити документальну перевірку та приймати податкові повідомлення-рішення пізніше 23.05.2021, поза межами строку давності, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Крім того, зауважує, що перевірка була проведена з підстав, які не передбачені ст.351 Митного кодексу України. Також звертає увагу суду на те, що відповідні витрати на оплату комісій агенту, що здійснював придбання товару, в тому числі комісійних винагород за оформлення документації та замовлення послуг із перевезення у третіх осіб, не віднесені до складових фактурної вартості товару, а тому висновки акту перевірки є необґрунтованими.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі № 480/6244/21 позов ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України від 29.06.2021 №0000621419 та від 29.06.2021 №0000631419.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 43332958) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп та витрати на оплату правничої допомоги в сумі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.
Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі № 480/6244/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що спірне рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Вказує на те, що перевірка проведена у строки визначені ст. 102 ПК України, з урахуванням приписів Перехідних Положень ПК України щодо установлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Також відповідач стверджує про те, що отримання ним інформації про вартість додаткових послуг, які були понесені позивачем при придбанні автомобіля, мали включатися до митної вартості такого автомобіля. Встановивши такі обставини, відповідач вважає правомірним власний висновок про необхідність донарахування позивачеві митних платежів.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 23.05.2018 на підставі митної декларації №UA805180/2018/009568 позивачем було розмитнено вивезений із США для власних потреб транспортний засіб KIA Forte, 2015 р.в., номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .
Згідно наказу Слобожанської митниці Держмитслужби №179 від 26.05.2021 у період з 04.06.2021 по 07.06.2021 була проведена документальна невиїздна перевірка дотримання гр. ОСОБА_1 вимог законодавства з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару.
17.06.2021 позивачем було отримано Акт від 14.06.2021 №40/21/7.14-19/ НОМЕР_1 «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка КІА. Модель FORTE. Календарний рік виготовлення 2015. Номер кузова (У IN): НОМЕР_2...», митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 23.05.2018 №UA805180/2018/009568", складений посадовими особами Слобожанської митниці Державної митної служби України (далі- Акт перевірки, а.с.6-10).
Так, відповідно до вказаного Акта, було встановлено «не декларування громадянином ОСОБА_1 в повному обсязі митної вартості ввезеного товару шляхом неповного включення до неї суми витрат на транспортування (вантажне відправлення) та інших отриманих послуг, за які ним фактично було сплачено кошти на рахунок транспортної компанії в обсязі 1692,0 дол. США. (п.3.2.2. Акта).
Як наслідок, відповідачем було прийнято рішення про коригування рівня митної вартості товару до розміру 195356, 41 грн.
Судом також встановлено, що позивачем було надано відповідачу заперечення на Акт, в яких викладено аргументи щодо неправильності та протиправності висновків перевірки, а також незаконності її проведення (а.с.12-13).
Проте у подальшому за наслідками перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 0000621419 та від 29.06.2021 № 0000631419.
Так, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 0000621419, на підставі акта від 14.06.2021 №40/21/7.14-19/ НОМЕР_1 , встановлено порушення ч. 2 ст.51, п.2 ч.2 ст.52, ч. 1 ст. 257, ст. 295 Митного кодексу України, п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України. Зазначено, що «Перевіркою встановлено невключення громадянином ОСОБА_1 до митної вартості витрат на транспортування та інші супутні послуги у повному обсязі за митною декларацією від 23.05.2018 №UA805180/2018/009568».
Згідно податкового повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 0000621419 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, які ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 4862,28 грн, з яких 3889,82 грн податкових зобов`язань, 972,46 грн штрафних санкцій.
У відповідності до податкового повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 0000631419 встановлено порушення ч.2 ст. 51, п.2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257, ст. 295 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України. Зазначено, що «Перевіркою встановлено невключения громадянином ОСОБА_1 до митної вартості витрат на транспортування та інші супутні послуги у повному обсязі за митною декларацією від 23.05.2018 №UА805180/2018/009568».
Згідно податкового повідомлення-рішення від 29.06.2021 № 0000631419 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 10697,00 грн, з яких 8557,60 грн за податковими зобов`язаннями, 2139,40 грн - за штрафними санкціями.
Не погодившись із прийнятими митним органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Приймаючи рішення задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач провів перевірку поза межами строків для проведення відповідних перевірок.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 ст. 50 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2 ст. 53 МК України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті, такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). (ч. 2 ст. 57 МК України)
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. (ч. 8 ст. 57 МК України).
Згідно з ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням  положень частини десятої цієї статті. (ч. 4 ст. 58 МК України)
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. (ч. 5 ст. 58 МК України)
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів. (ч. 10 ст. 58 МК України)
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:
1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;
2) витрати на транспортування після ввезення;
3) податки, які справляються в Україні. (ч. 11 ст. 57 МК України)
Відповідно до статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Аналіз наведених норм та приписів ст. 59-63 МК України дає підстави для висновків, що до складу митної вартості товарів підлягають врахуванню транспортні витрати до державного кордону України, проте такі витрати додаються лише у випадку визначення вартості товарів за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Приписи МК України свідчать про те, що при визначенні митної вартості товару за іншими другорядними методами, понесені покупцем витрати, визначені у ч. 10 ст. 58 МК України, вже включені до вартості товарів.
Матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2018 на підставі митної декларації №UA805180/2018/009568 позивачем було розмитнено вивезений із США для власних потреб транспортний засіб KIA Forte, 2015 р.в., номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .
Колегія суддів звертає увагу, що при розмитненні товару позивачем самостійно визначено резервний метод визначення митної вартості, що підтверджено відповідачем в ході проведеної перевірки.
В акті перевірки митний орган вказує, що загальна фактурна вартість товарів за наведеною митною декларацією задекларовано на рівні 5786,00 дол. США, загальну митну вартість ввезеного товару з використанням другорядного методу визначення митної вартості (резервний метод) та з урахуванням висновку експертного дослідження про вартісні характеристики товару ОСОБА_1 через уповноважену особу самостійно задекларовано на рівні 156458,23 грн. 
Колегія суддів зауважує, що відповідач у судовому засіданні не зміг пояснити з яких конкретно складових обрахована фактурну вартість спірного товару, зокрема не відповів на питання щодо включення до складу вартості товару транспортних витрат на його транспортування до митного кордону України.
Разом з цим суд враховує, що відповідач також не надав витребуваний судом апеляційної інстанції висновок експертного дослідження про вартісні характеристики товару, що унеможливлює дослідження питання включення або невключення витрат на транспортування товар до митного кордону України до фактурної вартості розмитненого товару.
Також акт перевірки свідчить, що отримавши від органів прокуратури платіжне доручення в іноземній валюті, сплачене позивачем на користь CARS WEST LCC у розмірі 1692,00 дол. США з призначенням платежу : «delivery services, storage fee», митний орган додав до фактурної вартості товару усю цю суму (в гривневому еквіваленті по курсу на дату оформлення митної декларації) - у розмірі 44112,40 грн. 
Разом з цим, ані в акті перевірки, ані в ході судового розгляду справи відповідач не пояснив з яких підстав включив усю вказану суму до фактурної вартості товару, оскільки з наданого відповідачем до суду першої інстанції інвойсу вбачається, що до суми у розмірі 1692,00 дол. США включаються послуги, не визначені у ч. 10 ст. 58 МК України, зокрема послуги з направлення документів, комісія, зберігання авто на аукціоні.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вказує, що в ході проведення перевірки перевіряючими не досліджувалося питання первинного формування фактурної вартості товару та включення до неї витрат на транспортування товару до митного кордону України, не досліджувався зміст операцій на суму 1692,00 дол. США та можливості їх включення до фактурної вартості товару, не надавалася оцінка можливості донарахування суми до фактурної вартості товару з урахуванням заявленого резервного методу.
Отже, відповідач не довів правомірності свого висновку про необхідність додавання до фактурної вартості товару витрат, понесених позивачем на користь CARS WEST LCC у розмірі 1692,00 дол. США.
Вказані у сукупності обставини свідчать, що висновки акту перевірки є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин придбання та митного оформлення придбаного позивачем автомобіля, а самі висновки є поверхневими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.
Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відтак рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Таки чином, колегія суддів дійшла висновку, що прийнятті на підставі цього акту перевірки податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021 №0000621419 та від 29.06.2021 №0000631419 не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак підлягають скасуванню.
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Сумської митниці залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі № 480/6244/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  14.06.2023 року