ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/12584/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року (суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій просив 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 151   541,75 грн;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 50   000 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення у розмірі 153 843,65 грн з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову з задоволенні адміністративного позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2021 № 257 о/с за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, тобто вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред?являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції з 26.09.2020. Надалі, наказом Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.02.2022 № 33 о/с внесено зміни до наказу ГУНП від 21.09.2022 № 257 о/с, пункт наказу про звільнення зі служби в поліції відповідно до п. 6.ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Південного відділення поліції Кам?янського ВП ГУНП полковника поліції ОСОБА_1 скасовано, вважати начальника Південного відділення поліції Кам?янського ВП ГУНП полковника поліції ОСОБА_1 поновленим на службі в поліції з 26.09.2020. Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.02.2021 № 110 о/с відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено у зв?язку з проведенням реорганізації з 26.02.2021 полковника поліції ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського РУП ГУНП, звільнивши з посади начальника Південного ВП Кам?янського ВП ГУНП. Підставою видання наказу ГУНП від 25.02.2021 № 110 о/с став рапорт ОСОБА_1 та наказ Національної поліції України від 23.12.2020 № 1019. На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі № 160/12290/20, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області видано наказ від 15.04.2021 № 169 о/с, яким начальника Південного відділення поліції Кам?янського ВП ГУНП полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Надалі, наказом ГУНП від 16.05.2022 року № 559 о/с, на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі № 160/12290/20, полковника поліції ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського РУП ГУНП з 15.04.2021. Враховуючи, що ОСОБА_1 був поновлений на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ГУП ГУНП, а не на посаді начальника Південного відділення Кам?янського ВП ГУНП, відповідач вважає, що позивачем безпідставно розраховано компенсацію за час вимушеного прогулу при звільненні виходячи з розрахунку середньоденного грошового забезпечення, передбаченого посадою начальника Південного відділення поліції Кам?янського ВП ГУНП. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено частково, та зобов?язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46 421,65 грн. Вказане рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_2 на посаді начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в частині зобов?язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити позивачу грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11893,15 грн. У лютому 2021 року на особовий рахунок позивача нараховано та виплачено 11   714,76 грн. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено частково та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 скасовано в частині розподілу судових витрат. Відтак, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 набрало законної сили 11.05.2022 року, в тому числі й у частині зобов?язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46421,65 грн. 31.05.2022 року ОСОБА_1 виплачено решту суми компенсації за вимушений прогул на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 в розмірі 34   706,89 грн. (за період з 26.09.2020 по 25.01.2021 - 117 днів) за посадою начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. З 26.02.2021 ОСОБА_1 перебував на посаді оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП, а тому час з 26.02.2021 по день видання наказу ГУНП від 16.05.2022 № 559 о/с не може братися для розрахунку часу вимушеного прогулу, з тих підстав, що призначення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП не визнавався неправомірним. Відтак, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повністю виконало рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 усіх належних йому сум, зокрема грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 46421,65 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Позивач зазначає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв?язку із незаконним звільненням ОСОБА_1 із раніше займаної посади, тобто по день винесення остаточного рішення суду, а саме, постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/12290/20 від 11.05.2022, який становить: розмір середньоденного грошового забезпечення 383,65 грн*395 календарних днів = 151   541, 75 грн.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2021 № 257 о/с за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, до полковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції з 26.09.2020.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов?язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.09.2020 № 1486к в частині накладення на полковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2020 № 257 о/с, з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.10.2020 №282 о/с, в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 26.09.2020. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46421,65 грн. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11893,15 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 160/12290/20 Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області прийняло наказ № 33 о/с, яким внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21 вересня 2020 року № 257 о/с:
«пункт наказу (зі змінами внесеними наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в Дніпропетровській областівід 19 жовтня 2020 року № 282 о/с) про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0050099), начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції, з 26 вересня 2020 року, зі встановленням преміювання за вересень 2020 року у розмірі 0%, з невикористаною частиною щорічної відпустки за 2020 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної - 20 діб, додаткової - 10 діб, та сумою відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що складає 3842, 34 гривень, скасувати та вважати його поновленим на службі в поліції на посаді начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції, з 26 вересня 2020 року.
Нарахувати та виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 (0050099), начальнику Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 вересня 2020 року до 25 січня 2021 року у сумі 46421,65 гривень.»
У трудовій книжці позивача 01.02.2021 зроблено відповідний запис за № 17 про поновлення його на раніше займаній посаді.
У лютому 2021 року на особовий рахунок ОСОБА_1 зараховано 11 714,76 грн.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.02.2021 року № 110 о/с відповідно до пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено (у зв?язку з проведенням реорганізації), з 26 лютого 2021 року полковника ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, звільнивши з посади начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції (підстава: рапорт ОСОБА_1 від 24 лютого 2021 року та наказ Національної поліції України від 23 грудня 2020 року № 1019).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в адміністративній справі № 160/12290/20 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області прийняло наказ від 15.04.2021 № 169 о/с, згідно з яким, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, про що 15.04.2021 зроблено відповідний запис за № 18 у трудовій книжці позивача.
Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі № 160/12290/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу скасовано в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу залишено без змін.
Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 року по справі № 160/12290/20, в частині задоволених позовних вимог, набрало законної сили 11.05.2022.
На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 року у справі № 160/12290/20, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області 16.05.2022 року прийнято наказ № 559 о/с, яким до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15 квітня 2021 року № 169 о/с внесено наступні зміни:
«пункт наказу про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 (у зв?язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0050099) оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, з 15 квітня 2021 року, зі встановленням преміювання за квітень 2021 року у розмірі 0%, з невикористаною частиною щорічної відпустки за 2021 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної - 8 діб, додаткової - 4 доби та сумою відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, що складає 3842,34 гривень на підставі наказу ГУНП від 14 вересня 2020 року № 1486 к, скасувати та вважати його поновленим на службі в поліції на посаді оперуповноваженого (за рахунок посади оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи) відділу кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції, з 15 квітня 2021 року.
Виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 (0050099) оперуповноваженому (за рахунок посади оперупоноваженого сектору розкриття злочинів проти особи) кримінальної поліції Нікопольського районного управління поліції середній заробіток за час вимушеного прогулу.»
31.05.2022, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20, ОСОБА_1 виплачено компенсацію за вимушений прогул в розмірі 34   706,89 грн. (за період з 26.09.2020 по 21.01.2021 - 117 днів) за посадою начальника Південного відділення поліції Кам?янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Позивач, посилаючись на обставину, що за період з 16.04.2021 по 15.05.2022 середній заробіток за час вимушеного прогулу йому не нараховано та не виплачено, звернувся до суду із цим позовом.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов?язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.09.2020 № 1486к в частині накладення на полковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21.09.2020 № 257 о/с, з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 19.10.2020 №282 о/с, в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 з посади начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 26.09.2020. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення по цій справі у сумі 46421,65 грн.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021, після оскарження його в судах апеляційної та касаційної інстанції, набрало законної сили 11.05.2022.
ОСОБА_1 поновлений на посаді з 16.05.2022, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.
Таким чином, у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 вирішено питання про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.09.2020 по 25.01.2021.
У порядку негайного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 у лютому 2021 року на особовий рахунок ОСОБА_1 зараховано 11   714,76 грн.
30.05.2022, після набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 законної сили (11.05.2022), на особовий рахунок ОСОБА_1 виплачено компенсацію за вимушений прогул в розмірі 34   706,89 грн.
Таким чином, відповідачем виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 у відповідності до норм чинного законодавства, без затримки виплати середнього заробітку, як про це зазначає позивач.
Разом з цим, після поновлення ОСОБА_1 на посаді, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не виплатило йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26 січня 2021 року по 15 травня 2022 року.
Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.
Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.
Зокрема у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.
Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.
Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19 відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.
Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норм права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не бачить підстав для відступу від цих висновків.
Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.11.2022 у справі № 460/600/22, який урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.
У спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Дніпропетровським окружним адміністративним судом 25.01.2021, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 01.02.2021; в подальшому, позивача звільнено 15.04.2021, рішення суду про поновлення його на посаді набрало законної сили 11.05.2022, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 16.05.2022.
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу за період з 16.04.2021 по 11.05.2022, та середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 26.01.2021 по 31.01.2021 та з 12.05.2022 по 15.05.2022.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/12290/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі № 160/12290/20, визначено, що у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 та Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України 06.04.2016 №260 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 383,65 грн.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Доводи відповідача стосовно того, що з 26.02.2021 ОСОБА_1 перебував на посаді оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП, а тому час з 26.02.2021 по день видання наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 16.05.2022 № 559 о/с не може братися для розрахунку часу вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача 15.04.2021 відбулось у зв?язку з прийняттям постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 160/12290/20, незважаючи на те, що позивача, за його рапортом було переміщено на посаду оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП.
При цьому, за приписами статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Враховуючи, що рішенням суду позивача поновлено на посаді начальника Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а дії відповідача щодо звільнення позивача 15.04.2021 вчинені на виконання рішення суду у справі № 160/12290/20, як і його поновлення 16.05.2022, тому застосуванню для розрахунку середнього заробітку підлягає середньоденне грошове забезпечення у розмірі 383,65 грн, яке розраховане у справі № 160/12290/20.
Отже, з 26.09.2020 по 25.01.2021 позивачу нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, 01.02.2021 позивача поновлено на раніше займаній посаді. Таким чином, за період з 26.01.2021 по 31.01.2021 кількість днів затримки виконання судового рішення складає - 6 днів.
З 01.02.2021 позивач поновлений на раніше займаній посаді, з 25.02.2021 за власним рапортом його переміщено на посаду оперуповноваженого ВКП Нікопольського РУП ГУНП, а 15.04.2021- звільнено на виконання постанови суду у справі № 160/12290/20.
З вищевикладеного слідує, що з 16.04.2021 по 11.05.2022 кількість днів вимушеного прогулу для розрахунку середнього заробітку складає - 391 день.
З 12.05.2022 по 15.05.2022 кількість днів затримки виконання судового рішення - 4 дні.
Отже, кількість днів вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення складає 401 день (6+391+4).
Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення, який підлягає стягненню на користь позивача становить 383,65 х 401= 153 843,65 грн.
Водночас, стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та заробітної плати (грошового забезпечення), слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко