Справа № 146/344/23
Провадження № 22-ц/801/943/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року	Справа № 146/344/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.
Секретар: Ковальчук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Старікова Євгена Олексійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Ухвалу постановив суддя Пилипчук О. В.
Ухвалу постановлено у смт Томашпіль Вінницької області 
Повний тест ухвали складено 15 березня 2023 року,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру загальною площею 46,89 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості квартири у розмірі 278 634,50 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 786,35 грн., витрати на оплату оцінки квартири в сумі 1500,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 45 000,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн., витрати на проведення будівельно-технічної експертизи.
15 березня 2023 року до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила накласти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 та заборонити органам і суб`єктам у сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 . Заяву мотивувала тим, що згідно даних з відкритих джерел відповідач є поліцейським СРПП відділення поліції № 2 Тульчинського РВП і має звання старшого лейтенанта. Приймаючи до уваги середній рівень заробітної плати поліцейських РВП молодшого офіцерського складу та відносну чималу суму позову, що заявлена до стягнення; очевидно, що рішення суду може бути виконано, зокрема за рахунок відповідача. Вважає, що у разі задоволення позову, після набрання законної сили рішенням суду та виділення спірної квартири у особисту приватну власність відповідача, останній зможе швидко та безперешкодно переоформити її з себе з метою ухилення від її примусової реалізації під час примусового виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. При цьому, враховуючи, що спірна квартира може виступати єдиним житлом боржника, що обумовлює певні обмеження щодо можливості її примусової реалізації на стадії примусового виконання рішення суду, доцільно також накласти арешт на все нерухоме майно (квартиру, земельні ділянки), за рахунок якого може бути забезпечено примусове виконання рішення суду. 
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Старікова Є. О. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду і постановити нове судове рішення, яким заяву задовільнити.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам заяви про забезпечення позову і полягають у тому, що з урахуванням середнього рівня заробітної плати поліцейських РВП молодшого офіцерського складу, до якого відноситься відповідач, та відносну чималу суму позову на думку заявника належним чином обґрунтовано вірогідність того, що рішення суду може бути виконане за рахунок нерухомого майна боржника, надавши детальну інформацію (опис, індивідуальні ознаки та склад об`єктів) про таке майно та підтвердивши це документальним доказом (витяг з ДРРП). Зазначає, що позивачем в мотивувальній частині заяви були зазначені усі необхідні дані, а тому посилання суду першої інстанції на відсутність цих даних у прохальній частині заяви є надмірним формалізмом з боку суду, що не сприяє досягненню принципів та завдань судочинства і, зокрема, інституту забезпечення позову. 
Вважає, за доцільне з метою недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в частині стягнення грошових коштів, накласти арешт на все нерухоме майно відповідача і заборонити органам і суб`єктам у сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного майна, оскільки після набрання законної сили рішенням суду та виділення спірної квартири у особисту приватну власність відповідача, останній зможе швидко та безперешкодно переоформити її з себе з метою ухилення від її примусової реалізації під час примусового виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. 
Відповідач ОСОБА_2 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якій вказав, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану позивачем ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову вважає законною та обґрунтованою. 
У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Старіков Є. О. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовільнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що зі змісту заяви про забезпечення позову видно посилання заявника на потенційну вірогідність виконання можливого рішення суду за рахунок майна відповідача, однак суд не може обмежитися формальною фразою про вірогідність виконання можливого рішення суду про задоволення позову за рахунок майна відповідача, оскільки заява не містить достатніх доводів на підтвердження даного. Також з матеріалів позову та заяви про забезпечення позову видно, що спірну квартиру позивач просить залишити у власності відповідача. Окрім того прохальна частина заяви про забезпечення позову не містить конкретних індивідуальних ознак об`єктів, на які заявник просить накласти арешт та не містить їх складу. Таким чином позивачем не наведено обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як вбачається із матеріалів оскарження позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, в якому просила виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру загальною площею 46,89 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію за 1/2 часту ринкової вартості квартири у розмірі 278 634,50 грн. (а. с. 7-14).
Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 та заборони органам та суб`єктам у сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 , позивач мала на меті забезпечити позов з метою охорони своїх матеріально-правових інтересів від недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити їй реальне та ефективне виконання судового рішення у разі задоволення її позову. У своїй заяві про забезпечення позову вона посилається на приписи статті 150 ЦПК України, зазначаючи, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У заяві позивач просить накласти арешт на все нерухоме майно відповідача, при цьому у мотивувальній частині заяви здійснено перелік такого майна: трикімнатна квартира загальною площею 46,89 кв. м.(спірна квартира), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка кадастровий номер 0522986800:02:000:0474 загальною площею 1,7235 га, що знаходиться на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області; земельна ділянка кадастровий номер 0522986800:02:000:0827 загальною площею 2,00 га, що знаходиться на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області. 
Однак жодних об`єктивних доказів, що можуть підтвердити обґрунтованість побоювань позивача, щодо можливого відчуження відповідачем нерухомого майна, 1/2 вартості якого на свою користь просить стягнути позивач, суду не надано. 
Посилання на необхідність забезпечення позову у зв`язку з середнім рівнем заробітної плати поліцейських РВП молодшого офіцерського складу взагалі носить характер припущення, оскільки без даних стосовно стану особистих рахунків ОСОБА_2 , довідки про виплачену заробітну плату, суд позбавлений можливості визначити платоспроможність відповідача у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням визначеного позивачем виду забезпечення позову вбачається очевидна не співмірність із заявленими позовними вимогами та з урахуванням фактичних обставин справи і визначеної позивачем суті позовних вимог, у позивача відсутня реальна загроза настання обставин, що можуть унеможливити, істотно ускладнити чи утруднити виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги представника позивача обґрунтовуються обставинами, що є ідентичними обставинам, якими позивач обґрунтовував заяву про забезпечення позову. Таким доводам суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку, що відобразив в оскаржуваній ухвалі, тому вони апеляційним судом детально не досліджуються.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	В. В. Сопрун  	
  	І. М. Стадник 	

Повне судове рішення складено 03 травня 2023 року