ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року	Львів	Справа № 380/14141/22 пров. № А/857/2010/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові   апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року  у справі № 380/14141/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України   про визнання протиправною бездіяльності, 
місце ухвалення судового рішення  	м.Львів	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Кравців   О.Р. 	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за червень 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за червень 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, виплату провести з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з липня 2015 року по день фактичної виплати 30 березня 2022 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із липня 2015 року по день фактичної виплати 30 березня 2022 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року  у справі № 380/14141/22 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за червень 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової допомоги на оздоровлення за червень 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, виплату провести з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач та позивач  звернулися з апеляційними скаргами, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення. Позивач просить позов задовольнити  повністю, а відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  позивач вказує, що не погоджується з судовим рішенням в частині висновку та рішення суду які стосуються  передчасності вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. Вказує, що позовні вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів стосуються суми несвоєчасно виплаченої індексації, а зокрема вказує, що:
-28.05.2020 року йому виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по січень 2017 року у розмірі 9108,20 грн; 
-30.03.2022 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2021 року у справі №380/10217/21, позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по січень 2017 року у розмірі 27176,33 грн. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги  відповідач вказує, що розрахунковою величиною для нарахування грошової допомоги на оздоровлення  є місячне грошове забезпечення. При цьому, відповідач вказав, що індексація грошового забезпечення не  нараховується при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення, який є разовим платежем. Окрім того зазначає, що  позивачем пропущено встановлений ч.5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Позивач та Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційних скарг до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. Про розгляд апеляційних  скарг  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунковою величиною для нарахування грошової допомоги на оздоровлення  є місячне грошове забезпечення до складу якого входить: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За наявною інформації в особистих картках грошового забезпечення позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувало та виплатило позивачу грошову допомогу на оздоровлення у 2016 році  з місячного грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), яке виплаченого без врахування сум індексації грошового забезпечення на вказані види виплат.  Індексації вказаного грошового забезпечення відповідачем проведено лише 2020-2022 роках на виконання рішення суду.
Отож, з урахуванням вказаного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для включення сум індексації грошового забезпечення  (нарахованої на приведені вище складові грошового забезпечення  позивача) до  складу місячного грошового забезпечення з якого позивачу слід було у 2016 році нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення.
Щодо позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати то такі задоволенню не підлягають як передчасні.
ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_5 ) від 25.01.2019 № 31-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас згідно підпункту “б” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я) та від 11.02.2019 № 65-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15.02.2019. 
Заборгованість з індексації грошового забезпечення виплачена позивачу 28.05.2020 року за період з липня 2015 року по січень 2017 року та 30.03.2022 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №380/10217/21 за грудень 2015 року по січень 2017 року в розмірі 27176,33 грн.
Оскільки нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення відповідачем проведено лише 2020-2022 роках, то у розрахунок допомоги на оздоровлення позивачу проведено без врахування індексації грошового забезпечення, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що при виплаті позивачу індексації грошового забезпечення 28.05.2020 року та 30.03.2022 року позивачу не нарахована та не виплачена компенсація втрати частини доходів, яка стосуються суми несвоєчасно виплаченої індексації.
ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, які стосуються  строків та передчасного звернення до суду з позовом про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення, то  колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесульних рішень.
Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від  1 липня 2022 року, який набув чинності  19.07.2022 року, назву  та частини  першу  і  другу  статті 233 та  текст  статті 234   КЗпП викладено  в такій редакції:
-"Стаття 233.  Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)";
-"стаття 234   КЗпП. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року".
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року доповнено КЗпП України пунктом 1 Глави XIX «Прикінцеві Положення», відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені  статтею 233  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановами КМ України № 630 від 27 травня 2022 р., № 928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022 р. було внесено зміни до Розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 № 338 (із зміною, внесеною постановою КМУ від 27.05.2022 № 630) та Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236. Цими змінами продовжувався карантин на всій території України у період  з 19.12.2020 року до  30 квітня 2023 року.
Отож на період дії карантину, встановленого  вказаними  постановами Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені  статтею 233  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З матеріалів справи убачається, що позивач  звернувся з даним позовом до суду 07.10.2022року. На час звернення до суду існував карантин запроваджений з 19 грудня 2020 р. Постановою КМ України № 1236 від 09.12.2020 р. та продовжений постановами КМ України № 630 від 27 травня 2022 р., № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022 р., як наслідок строки, визначені  статтею 233  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
При цьому суд урахував,  що у редакції яка існувала  з моменту звільнення позивача зі служби положення частини другої статті 233 КЗпП України передбачали, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Проаналізувавши зміст ч. 2 ст. 233 КЗпП України, слід дійти висновку, що  у разі порушення роботодавцем законодавства  про оплату праці, звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, стосується усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та час звільнення зі служби позивача не обмежувалося будь-яким строком, а в подальшому з урахуванням внесених змін та введенням карантину строк, визначений  статтею 233  цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
З урахуванням вищевикладених норм законів, суд дійшов висновків, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З наведеного слідує, що індексація є складовою грошового забезпечення/ заробітку.
Що стосується допомоги на оздоровлення, то відповідно до статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).
Пунктом 1 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Отож, грошова допомога на оздоровлення є складовою грошового забезпечення позивача/ заробітку. 
За приведених  положень законодавства, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом є безпідставними.
Відносно ж права позивача на визначення йому допомоги на оздоровлення з урахуванням у складі грошового забезпечення суми нарахованої та виплаченої індексації, то як було зазначено судом  грошова допомога на оздоровлення виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що індексація грошового забезпечення входить  до складу грошового забезпечення з якого вираховується грошова допомога на оздоровлення. Не включення індексації грошового забезпечення до складу виплат з якого визначається допомога на оздоровлення вказує на протиправну бездіяльність відповідача.
Як наслідок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про наявність підстав для задоволення позову у приведеній частині вимог.
Що стосується доводів апеляційної скарги позивача, які стосуються прийнятого судового рішення про відмову у задоволенні його вимог щодо виплати компенсації втрати частини доходів,  то колегія суддів  зазначає таке.
Із змісту адміністративного позову слідує, що названа вимога позивача стосується  компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заборгованості з індексації грошового забезпечення,  яка виплачена позивачу:
-28.05.2020 року у розмірі 9108,20 грн, за період з липня 2015 року по січень 2017 року; 
-30.03.2022 року у розмірі 27176,33 грн., за період з грудня 2015 року по січень 2017 року, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2021 року у справі №380/10217/21.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ  (далі  Закон №2050-ІІІ).
Відповідно до  ст. 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з ч. 1,2  ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Статтею 3 Закону №2050-ІІІ  передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до  ст. 6 Закону №2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок:
-власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
-коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;
-коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
З метою реалізації  Закону України «Про компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159  затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі  Порядок №159).
Згідно з пунктом 2 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у  статті 3 Закону № 2050-ІІІ  формулювання про те, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень  статей 1-3 вказаного Закону  дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.10.2020р. у справі № 240/11882/19.
Як підтверджується матеріалами справи, що  відповідачем здійснено  виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період за період з липня 2015 року по січень 2017 року зі значним запізненням.
Однак, після проведення цієї виплати відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення, що відповідачем не заперечується.
Так, як факт несвоєчасної виплати сум індексації грошового забезпечення із затримкою на один і більше календарних місяців з моменту виникнення права на її отримання встановлений рішенням суду, тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Компенсація втрати частини доходу є спеціальним видом юридичної відповідальності, який застосовується до органу, що здійснює нарахування та виплату доходів, з метою захисту майнових інтересів громадян та є прямим правовим наслідком невиконання обов`язку щодо своєчасного нарахування та виплати особі відповідних доходів. При цьому основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, Верховний Суд дійшов наступних висновків:
« Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.»
Враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення  за період з липня 2015 року по січень 2017 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації грошового забезпечення, що носило триваючий характер.
Також, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування відповідного доходу, самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи  відповідача та висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для  здійснення виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, і погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі  відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду  скасувати у частині ухваленого рішення щодо відмови позивачу у задоволенні його вимог про визнання протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів та зобов`язання вчинити дії щодо її  нарахування та виплати та ухвалити у названій частині  постанову про задоволення вказаних вимог. У решті рішення суду залишити без змін.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що позивачем не понесено витрат  по сплаті судового збору у  суді першої та апеляційної інстанцій, а відтак підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  задовольнити.
Апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року  у справі № 380/14141/22 скасувати у частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вимог про визнання протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів та зобов`язання вчинити дії щодо її  нарахування та виплати.
Ухвалити  у названій частині  постанову про задоволення вказаних вимог. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків  виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з липня 2015 року по день фактичної виплати 30 березня 2022 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса : АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків  виплати суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із липня 2015 року по день фактичної виплати 30 березня 2022 року.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос