РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/14177/22
Провадження № 22-ц/4815/529/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Вейтас І. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Крижов В. С.

учасники справи:
заявник – Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального 
управління Міністерства юстиції (м.Львів),
боржник – ОСОБА_1 ,
стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Приватні інвестиції»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Якобчука Павла  Олександровича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року у складі судді Панас О. В., постановлену у м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту ухвали відсутні,

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шупік Катерина Василівна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 51208570 з виконання виконавчого листа № 569/13615/14-ц, виданого 26.06.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості в сумі 2106666,01 грн., яка боржником в добровільному порядку не погашена, і на виклики державного виконавця вона не з`являється. Просила суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_1 до повного виконання зобов`язань покладених на неї виконавчими документами.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року вказане подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон  громадянку України  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 11.06.1996 Рівненським МВ УДМС, закордонний паспорт НОМЕР_3 , виданий 15.01.2018 органом видачі 5610, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 569/13615/14-ц виданим 26.06.2015 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості за кредитним договором № 83-03 від 03.03.2008р., в загальній сумі 78 324,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015р., становить 2103012,01 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн..

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями Конституції України, яка гарантує громадянам свободу пересування, а також нормами ЦПК України, які визначають, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Судом взято до уваги, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань з погашення заборгованості, а також не з`являється на виклики державного виконавця, ігноруючи їх.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 – адвокат Якобчук Павло Олександрович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує наявність підстав для тимчасового обмеження його довірительки у праві виїзду за межі України. Зазначає, що обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або іншим органом, з огляду на вимоги статті 81 ЦПК України, покладається на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням, та має підтверджуватися сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, а наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Стверджує, що з боку його довірительки відсутнє ухилення від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду та пояснює, що вона не отримувала від державного виконавця будь-яких повідомлень чи викликів і доказів протилежного державним виконавцем не надано. Вказує, що його довірителька вчиняє дії на погашення заборгованості перед стягувачем, а неповне погашення боргових зобов`язань зумовлене недостатністю матеріальних активів, проте ніяк не позицією ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходиться виконавче провадження 51208570 з виконання виконавчого листа № 569/13615/14-ц, виданого 26.06.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості в сумі 2 106 666,01 грн.

Боржником за цим виконавчим провадженням є  громадянка України   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 11.06.1996 Рівненським МВ УДМС, закордонний паспорт НОМЕР_3 , виданий 15.01.2018 органом видачі 5610.

Рішення суду на момент розгляду справи боржником не виконано.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання.      

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 22.08.2022 року за боржником зареєстрований транспортний засіб марки «Seat Altea», номерний знак НОМЕР_4 .   

Як вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 31.08.2022 року, за боржником земельні ділянки на території Рівненської області не зареєстровані.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_1 зареєстрована квартира, яка належить їй на праві приватної власності на підставі мирової угоди, затвердженою ухвалою Рівненського міського суду, та квартира, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Тимощук О. М..        

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 22.08.2022р. відсутня інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО та фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах.    

За повідомленням відділу обліку та моніторингу реєстрації місця проживання УДМС у Рівненській області від 14.09.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_5 , виданий 15.01.2018 органом видачі 5610.

Матеріали справи містять підтвердження про те, що державним виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень про причини невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явилася, про причини неявки виконавця не повідомила.
         
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 22.08.2022 року, ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , неодноразово перетинала державний кордон України.

Встановлені обставини справи безспірно вказують на те, що боржником не виконані її зобов`язання за рішенням суду про стягнення боргу, а вжиті державним виконавцем заходи з метою виконання зобов`язань ОСОБА_1 бажаного результату не дали.

Звертаючись із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , державний виконавець обґрунтовувала свою вимогу наявністю в останньої невиконаних зобов`язань, від виконання яких боржник ухиляється, що в силу ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. 

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. 

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

За умовами частини першої ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Оцінюючи обставини справи в сукупності зі наведеними вище нормами закону, що регулює спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що з боку боржника у виконавчому проваджені ОСОБА_1 відсутнє ухилення від виконання рішення суду.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України в`їзду в країну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

На думку апеляційного суду, тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо боржника ОСОБА_1 порушує її право на вільне пересування і не відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року): 1) обмеження ґрунтується на законі (п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України); 2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувача щодо ефективного виконання судових рішень); 3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України завдасть шкоди майновим і немайновим правам боржниці (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання судових рішень), оскільки як вбачається із доводів апеляційної скарги, метою виїзду боржниці за кордон є заробіток коштів, в тому числі, і для погашення заборгованості за рішенням суду, а відтак це сприятиме виконанню судового рішення і запобігатиме невиконанню боржницею вимог державного виконавця щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Державним виконавцем при зверненні із поданням про обмеження боржника у праві виїзду не надано доказів ухилення від виконання останньою зобов`язань із виконання судового рішення, а також не надано доказів вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та доказів вручення викликів державного виконавця, що в сукупності вказує на відсутність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі держави.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що державним виконавцем при зверненні з поданням про обмеження виїзду особи за межі України не надано доказів наявності дій з боку ОСОБА_1 , що свідчать про ухилення її від виконання рішення суду про стягнення боргу, а тому відсутні підстави для обмеження останньої у свободі пересування.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Якобчука Павла Олександровича задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2022 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Шупік Катерини Василівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 11.06.1996 Рівненським МВ УДМС, закордонний паспорт НОМЕР_3 , виданий 15.01.2018 органом видачі 5610, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового
рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Вейтас І. В.

       Хилевич С. В