Справа № 456/442/18                                Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М. 
Провадження № 22-ц/811/2637/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
       Категорія: 25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        07 квітня 2023 року                                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» про порушення прав інтелектуальної власності (патент на винахід і корисну модель України),

                        в с т а н о в и в:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» 2450000 грн. за порушення прав інтелектуальної власності.
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач свідомо порушив патент на винахід України № НОМЕР_1 «Спосіб лікування мінеральною водою захворювання поверхневих судин», який діє з 27.05.2009 року, та патент на корисну модель № НОМЕР_2 , яким передбачено подачу мінеральної води з родовищ м. Моршина в резервуар, нагрів до температури застосування за призначенням лікаря мінеральної води з озоном, який знаходиться в атмосферному повітрі 24 відсотка.
Зазначав, що такі дії відповідача підтверджуються рекламою в Інтернеті та відпуском лікувальних процедур за програмою лікування мінеральною водою, до того ж, відповідач не має патентного формуляру і звіту про патентні дослідження, однак, постійно рекламує лікування поверхневих судин з метою надання платних лікувальних послуг пацієнтам.
Позивач вказував, що відповідач не володіє ліцензією, відповідними дозвільними документами від МОЗ України, власними охоронними документами з інтелектуальної власності для застосування даних патентів в лікуванні пацієнтів та не звертався до ОСОБА_1 за дозволом для використання винаходу і корисної моделі, жодних угод з ним не укладав.
На переконання позивача, своїми діями відповідач також порушує ознаки формули винаходу.
13 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції доповнення до позовної заяви, в якому просив розглядати даний позов як стягнення моральної шкоди за порушення інтелектуальної власності, що призвело до ушкодження здоров`я та важкої невиліковної хвороби та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 1762000 грн. (а.с.164-167 т.1).
23 квітня 2019 року позивач подав до суду доповнення про стягнення моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 52860000 грн. (а.с.192-194 т.1).
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Апелянт стверджував, що санаторно-курортним комплексом «Моршинкурорт» використовується озон для лікування та профілактики захворювань саме таким способом, який запатентований позивачем, що і порушує його права, як власника патентів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 20 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29.08.2020 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від  10 листопада 2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від  15 березня 2022  року провадження у справі поновлено і залучено до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника позивача ОСОБА_1 .
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, рекомендоване поштове відправлення, адресоване ОСОБА_2 за вказаною нею адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , повернулось до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», а вчинення дій щодо повідомлення ОСОБА_2 за допомогою засобів телефонного зв`язку, інформація про які наявна в матеріалах справи, виявилось безрезультатним («зв`язок з абонентом відсутній»), про що складено відповідний акт (а.с.98 т.2), однак, свого обов`язку, який передбачений статтею 131 ЦПК України, щодо подання до суду заяви про зміну місця проживання (перебування) та про зміну номеру телефону, ОСОБА_2 не подала, а тому вважається такою, що була належним чином повідомлена про судове засідання і клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, окрім того, інформація про призначені до розгляду апеляційним судом справи є відкритою в доступі для учасників справи, про що всім учасникам достовірно відомо, тому, з урахуванням тривалого перебування в провадженні апеляційного суду даної справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.03.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 07.04.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.418 ЦК України, право інтелектуальної власності – це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.
Згідно з ч.1 ст.420 ЦК України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки.
Право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором (ст.422 ЦК України).
Частиною другою статті 425 ЦК України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності є чинними протягом строків, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.426 ЦК України, використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Згідно зі ст.462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка.
Майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є: 1) право на використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка; 2) виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії); 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходу, корисної моделі, промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст.464 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.465 ЦК України, майнові права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є чинними з дати, наступної за датою їх державної реєстрації, за умови підтримання чинності цих прав відповідно до закону. Строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід спливає через двадцять років, що відліковуються від дати подання заявки на винахід в установленому законом порядку. Строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на корисну модель спливає через десять років від дати подання заявки на корисну модель в установленому законом порядку.
Частиною другою статті 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» передбачено, що використанням винаходу (корисної моделі) визнається:
виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях;
застосування процесу, що охороняється патентом, або пропонування його для застосування в Україні, якщо особа, яка пропонує цей процес, знає про те, що його застосування забороняється без згоди володільця патенту або, виходячи з обставин, це і так є очевидним.
Продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.
Процес, що охороняється патентом, визнається застосованим, якщо використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй.
Будь-який продукт, процес виготовлення якого охороняється патентом, за відсутністю доказів протилежного вважається виготовленим із застосуванням цього процесу за умови виконання принаймні однієї з двох вимог:
продукт, виготовлений із застосуванням процесу, що охороняється патентом, є новим;
існують підстави вважати, що зазначений продукт виготовлено із застосуванням даного процесу і володілець патенту не в змозі шляхом прийнятних зусиль визначити процес, що застосовувався при виготовленні цього продукту.
В такому разі обов`язок доведення того, що процес виготовлення продукту, ідентичного тому, що виготовляється із застосуванням процесу, який охороняється патентом, відрізняється від останнього, покладається на особу, щодо якої є достатні підстави вважати, що вона порушує права володільця патенту.
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону, будь-яке посягання на права, передбачені статтею 28 цього Закону, вважається порушенням прав володільця патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Судом встановлено, що право на винахід «Спосіб лікування мінеральною водою захворювань поверхневих судин» належить ОСОБА_1 та є чинним з 27.04.2009 року, що підтверджується патентом на винахід № НОМЕР_4 , який зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на винаходи (а.с.117 т.1).
Крім того, право на корисну модель «Спосіб лікування ішемічної хвороби серця» також належить ОСОБА_1 і є чинним з 12.12.2016 року, що підтверджується патентом на корисну модель № НОМЕР_2 , зареєстрованим в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі (а.с.116 т.1).
З аналізу вказаних патентів встановлено, що такими запатентовані саме способи (процеси) лікування.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок доказування, який покладається на особу, щодо якої є достатні підстави вважати, що вона порушує права власника патенту, стосується саме виготовлення продукту, а не процесу (способу), і на запатентований процес таке застереження не поширюється.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факти застосування відповідачем процесів, які охороняються вказаними патентами, та розповсюдження ним реклами в мережі Інтернет з пропозицією їх для застосування.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можна вважати загальновідомим фактом утворення озону як природного явища у лікувальній ванні, про що вказав позивач, оскільки така обставина виходить за межі професійних знань суду і відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на очевидність її об`єктивного існування.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем ДП «СКК «Моршинкурорт» надаються водні процедури – вихрова ванна для верхніх та нижніх кінцівок, а також мінеральна (хлоридно-натрієва) ванна.
Аналізуючи ознаки, включені до формули винаходу (патент на винахід № НОМЕР_1 ), суд зауважив, що у даній формулі наявні ключові елементи, без застосування яких процес є неможливим, а саме: герметичний полімерний чохол, нагріта до 36-37° Цельсія мінеральна вода, озон (який подається в чохол), стандартні медичні пов`язки.
У формулі корисної моделі (патент на корисну модель № НОМЕР_2 ) також виділяються ключові елементи, без застосування яких процес є неможливим, а саме: вживання пацієнтом незмінного озонового розчину – суміші мінеральної води та озону (О3).
Водночас, у вихрових ваннах не використовуються герметичний полімерний чохол, мінеральна вода і озон, а у мінеральній (хлоридно-натрієвій) ванні не використовуються герметичний полімерний чохол і озон.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем надаються лікувальні процедури щодо вживання пацієнтами незмінного озонового розчину.
До того ж, фактичні дані, які б давали суду підстави вважати, що відповідачем можуть використовуватися запатентовані позивачем процеси в інших лікувальних процедурах, суду надано не було.
Твердження позивача про відсутність у відповідача дозвільних документів щодо здійснення процедур суд вважає необґрунтованими, оскільки такі спростовуються виданою ДП «СКК «Моршинкурорт» Міністерством охорони здоров`я України ліцензією на здійснення медичної практики, що, в свою чергу, свідчить про законність діяльності відповідача.
Таким чином, суд правильно встановив характер спірних правовідносин і фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і не допустив порушення норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 квітня 2023 року.
Головуючий                                                         С.М. Бойко
Судді:                                                                 С.М. Копняк
А.В. Ніткевич