Постанова                                                 
Іменем України                                       
 
21 червня 2023 року                                                                    
м. Київ
                                                                                
справа № 759/1454/22
провадження № 61-12210св22 
                                                                                                                                                                    
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                  Пророка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Київська міська рада,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва                            від 27 травня 2022 року у складі судді Петренко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Желепи О. В.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог                           
ОСОБА_1 у січні 2022 року звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила встановити факт постійного проживання її разом із спадкодавцем               ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 , після смерті якої залишилася спадщина, яка складається з                     1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_2 . 
Вказала, що по 1/8 частці в цьому будинку також належали рідному брату та двом рідним сестрам померлої. 
За життя ОСОБА_2 заповіт не склала.
Вона фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкодавцем в одному будинку більше одного року, в тому числі на час відкриття спадщини, піклувалася про спадкодавця, доглядала її та матеріально забезпечувала, а рідні сестри померлої, через літній вік, не були в змозі забезпечувати постійний догляд за спадкодавцем.
У травні 2020 року їй стало відомо, що належна спадкодавцю на праві власності частка в будинку залишилася зареєстрованою за останньою, тому, з метою упорядкування документів та встановлення дійсного власника майна, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О. А. із заявою про відкриття спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з неподанням документів, що підтверджують факт постійного проживання із спадкодавцем.
 
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 27 травня 2022 року в задоволенні позову відмовив.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що позивачем не доведено факт постійного проживання із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини. 
Київський апеляційний суд постановою від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2022 року залишив без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що фактично позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, однак в суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для залучення належного відповідача (співвідповідача).
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи.
Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому показання свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для встановлення вказаного факту.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Перетятька О. В. у грудні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник як на підставу оскарження судових рішень посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що на час смерті спадкодавця позивач більше двох років проживала разом із ним в будинку АДРЕСА_2 , піклувалася про спадкодавця, доглядала її та матеріально забезпечувала, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину.
ОСОБА_1 від свого права на спадщину після смерті тітки не відмовлялася та відповідних заяв до органів нотаріату не подавала, факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується рядом документів, а також показаннями сусідів.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто з порушенням норм процесуального права.
Також при винесенні рішення було порушено норми частини четвертої статті 265 ЦПК України, зокрема суд не вказав чому і з яких причин відхилив клопотання про виклик свідків і витребування матеріалів спадкової справи.
Клопотання про звернення до Київського державного нотаріального архіву колегією апеляційного суду було відхилено без будь-яких пояснень.
Апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_1 , які були нею повторно подані при розгляді апеляційної скарги для встановлення обставин, які мали значення для правильного вирішення справи.
 
Відзив на касаційні скарги іншими учасниками справи не подано
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 26 січня 2023 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Святошинського районного суду міста Києва.
Справа № 759/1454/22 надійшла до Верховного Суду 16 лютого 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 31 травня 2023 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1/8 частки будинку на АДРЕСА_1 загальною площею 82,4 кв. м, житловою - 47,7 кв. м, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 2 від 15 липня 2004 року за № 5-3235 та зареєстрованого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 29484.
Звертаючись до суду з позовом позивач зазначала, що спадкове майно, яке належало  ОСОБА_2 , складалося з 1/8 частки будинку, яке вона отримала у спадок після смерті її брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з нею спадок в цьому будинку отримали в рівних частках її сестри та брат.
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Київською державною нотаріальною конторою № 2 15 липня 2004 року за № 5-3235 спадкоємцями ОСОБА_3 є в рівних частках є сестри ОСОБА_3 ,                              ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та брат ОСОБА_5 . 
У даному свідоцтві про право на спадщину зазначено, що спадкове майно складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_3 .
На час відкриття спадщини після смерті  ОСОБА_2 живими були її рідні сестри ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та брат ОСОБА_5 , які були співвласниками будинку, частка в якому належала на праві власності і померлій.
24 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та 25 липня 2017 року зареєструвала право власності на 1/16 частку будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О. А. від 21 травня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що ОСОБА_1 не надала документів, які підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але на час відкриття спадщини фактично проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 в приватному будинку АДРЕСА_2 , тому вважала, що прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 у квітні 2021 року зверталася до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О. А., ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом (справа № 759/7531/21).
Судом апеляційної інстанції також встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 за законом, а саме її рідна сестра ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження факту проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_1 надала акт про фактичне проживання особи від 02 квітня 2020 року, затверджений ЖЕД                      № 2, згідно з яким мешканці будинку АДРЕСА_2 підтверджують, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 , проживала разом з тіткою ОСОБА_2 та вели спільне господарство.
З акта від 02 квітня 2020 року судами також встановлено, що мешканці будинку                      АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_6 ,                                ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтверджують факт спільного проживання                 ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ведення ними сумісного господарства. Водночас, в акті вказано, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_7 , а ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_8 .
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 05 вересня 2010 року обстеження житлово-побутових умов проведено за заявою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого надано задовільну оцінку. У акті, окрім іншого, також зазначено, що разом із заявником, тобто ОСОБА_2 , проживає племінниця ОСОБА_1 ; співвласниками майна - будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та                      ОСОБА_5 , кожному з яких належить по 1/8 частці будинку.

 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: 1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи; 2) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб); 3) предмет та підстави позову; 4) за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; 5) дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження; 6) дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; 7) результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін; 8) строк для подання відповідачем відзиву на позов; 9) строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження; 10) строк надання пояснень третіми особами, яких було залучено при відкритті провадження у справі; 11) веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається.
Згідно зі статтею 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 196 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2022 року відкрито провадження у цій справі та вирішено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
У справі, яка переглядається, заявлено вимоги про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Відповідно до частин першої, другої, пункту 3 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо приватизації державного житлового фонду.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
Отже, всупереч вищенаведеним нормам процесуального права суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі щодо спадкування в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження.
Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 569/3757/20 (провадження № 61-14023св20) зазначено, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження, не надав оцінки відповідним доводам апеляційної скарги, не врахував, що зазначена підстава є обов`язковою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Тому суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції. Оскільки встановлено підстави для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду, то інші підстави відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не аналізує.
У справі, яка переглядається, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою те, що в даному випадку спір виник щодо спадкування, а тому ця справа не могла розглядатися судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, як і не врахував, що згідно з пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України вказана обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення. 
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 08 червня 2022 року у справі № 692/563/21 (провадження № 61-168св22) та від 01 лютого 2023 року у справі № 357/8781/21 (провадження                      № 61-12104св22), в яких суд касаційної інстанції скасував постанову апеляційного суду і передав справу на новий апеляційний розгляд з огляду на те, що в порушення вимог пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення місцевого суду за обставин розгляду цим судом спору за правилами спрощеного провадження, хоча справа мала розглядатися за правилами загального позовного провадження. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Оскільки порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права призвело до ухвалення незаконних судових рішень, оскаржувані судові рішення відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, тому розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:С. О. Карпенко     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   В. В. Пророк |