ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 червня 2023 року           справа №200/418/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєв Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/418/23 (суддя в І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                           УСТАНОВИВ:

03.02.2023 ОСОБА_1  звернулась з позовом до з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1) про: визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не зарахування ОСОБА_1 до спеціального педагогічного стажу, страховий стаж набутий у період з 01.09.1994 по 25.11.1995 та з 03.03.1997 по 10.11.2008 та в частині відмови в нарахуванні та виплати грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком, станом на день призначення, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального педагогічного стажу час роботи на посадах заступника директора з наукової роботи з 01.09.1994 по 25.11.1995 та заступника директора з науково-методичної роботи з 03.03.1997 по 10.11.2008;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти пенсій за віком, станом на день призначення, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.01.2022 їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 14.10.2022 позивач звернулась до відповідача-1 із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком, як педагогічному працівнику станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На що відповідач-1 відмовив позивачу, обґрунтовуючи це тим, що до спеціального стажу, що надає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховуються періоди роботи позивача на посадах заступника директора з наукової роботи з 01.09.1994 по 25.11.1995 та заступника директора з науково-методичної роботи з 03.03.1997 по 10.11.2008, тому позивач не має права на одноразову грошову допомогу в розмірі десяти пенсій за віком відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує її конституційні права. Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/418/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 №054450003568 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1994 по 25.11.1995, з 03.03.1997 по 10.11.2008 до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.   
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що досліджуючи матеріали справи, суд першої інстанції справедливо дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні грошової допомоги, тобто жодним чином не порушило права та законні інтереси ОСОБА_1 у сфері пенсійного забезпечення.
Однак, обираючи спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 , зобов`язав саме відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії у відношенні позивача.  
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.      
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач 01.01.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується відповідачами.
09.10.2022 позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
14.10.2022 відповідачем-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, прийнято рішення №054450003568 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, в якому зазначено, зокрема, наступне.
"Розглянувши заяву від 09.10.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , щодо права на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком як працівнику освіти, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у призначенні грошової допомоги у розмірі 10 пенсій відмовлено.
Згідно із пунктом 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно Постанови №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Згідно трудової книжки заявниця працювала в період 01.09.1994-25.11.1995, 03.03.1997-10.11.2008 на посаді заступника директора з наукової та науково-методичної роботи у Курахівському ліцеї "Престиж", яка не передбачає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, у разі, якщо Ви вважаєте, що орган, який призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, Ви маєте право оскаржити таке рішення в судовому порядку (відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) або до Пенсійного фонду України."
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача-2, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судом встановлено, що відповідно до записів №6-7, 11-13 трудової книжки серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 , позивач: - з 01.09.1994 по 25.11.1995 - працювала заступником директора з наукової роботи у Курахівському навчально-виховному комплексі; - з 03.03.1997 по 10.11.2008 - працювала заступником директора з наукової роботи, заступником директора з науково-методичної роботи, заступником директора з навчально-виховної роботи у Курахівському навчально-виховному комплексі.
Відповідно до довідки Курахівського ліцею "Престиж" №27 від 31.01.2022, підтверджуючої страховий стаж ОСОБА_1 , позивач обіймала посади з 01.09.1994 по 25.11.1995 та з 03.03.1997 по 10.11.2008, назви яких не віднесено до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 04.11.1993 №909, як заступник директора мала педагогічне навантаження, посадові обов`язки були визначені за типовою посадовою інструкцією заступника директора з навчально-виховної роботи та розширені у відповідності з тим, що навчальний заклад співпрацював з Донецьким національним технічним університетом.
Крім того, судом встановлено, що відповідно до розрахунку страхового стажу позивача періоди роботи з 01.09.1994 по 25.11.1995 та з 03.03.1997 по 10.11.2008 зараховані виключно до страхового стажу позивача.
Спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. 
Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.
Відповідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік №909).
Згідно з пунктом 4 Порядку №1191, страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Пункт 5 Порядку №1191 визначає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
В свою чергу, Переліком № 909 передбачено те, що право на пенсію за вислугу років дає робота у загальноосвітніх навчальних закладах на посадах: учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючих навчальною і навчально-виховною частиною, соціальних педагогів (організаторів позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичних психологів, педагогів-організаторів, майстрів виробничого навчання, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що записами №6-7, 11-13 трудової книжки серії НОМЕР_3 , підтверджується, що позивач, у період з 01.09.1994 по 25.11.1995 працювала заступником директора з наукової роботи у Курахівському навчально-виховному комплексі; з 03.03.1997 по 10.11.2008 працювала заступником директора з наукової роботи, заступником директора з науково-методичної роботи, заступником директора з навчально-виховної роботи у Курахівському навчально-виховному комплексі.
Згідно довідки Курахівського ліцею "Престиж" №27 від 31.01.2022, підтверджуючої страховий стаж ОСОБА_1 , позивач обіймала посади з 01.09.1994 по 25.11.1995 та з 03.03.1997 по 10.11.2008, назви яких не віднесено до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 04.11.1993 №909, як заступник директора мала педагогічне навантаження, посадові обов`язки були визначені за типовою посадовою інструкцією заступника директора з навчально-виховної роботи та розширені у відповідності з тим, що навчальний заклад співпрацював з Донецьким національним технічним університетом.
Підставою відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є не зарахування відповідачем до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення такої грошової допомоги, стажу роботи на посадах заступника директора з наукової роботи, заступника директора з науково-методичної роботи, заступника директора з навчально-виховної роботи, оскільки такі посади не були передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, до яких, зокрема, віднесено посади директора (завідувача) навчально-методичної, методичної, науково-методичної установи, їх заступників з навчальної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи, завідувача навчально-методичного кабінету (лабораторії), а також посади методиста та вихователя-методиста.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, відповідно до якої посада заступника керівника навчального закладу відноситься до переліку посад педагогічних працівників.
Таким чином, посади "заступник директора", "заступник директора з наукової роботи", "заступник директора з науково-методичної роботи", "заступник директора з навчально-виховної роботи" входять до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників.
В свою чергу, визначальним у вирішенні питання щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги є встановлення наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 25 частини першої статті 1 Закону України "Про освіту" встановлено, що система освіти сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.
За приписами статті 10 Закону України "Про освіту" невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Згідно із частиною першою статті 75 Закону України "Про освіту", наукове і методичне забезпечення освіти здійснюють центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, Національна академія наук України, національні галузеві академії наук України, органи із забезпечення якості освіти, центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади освіти, академічні, галузеві науково-дослідні інститути, заклади освіти, інші наукові, науково-методичні та методичні установи у взаємодії з відповідними підприємствами, творчими спілками, асоціаціями, товариствами, громадськими об`єднаннями, у тому числі фаховими організаціями (професійними асоціаціями), об`єднаннями роботодавців, незалежними установами оцінювання та забезпечення якості освіти, які можуть:
1) розробляти пропозиції про засади освітньої політики, прогнози, інформаційно-аналітичні матеріали, рекомендації щодо гуманітарного розвитку держави та вдосконалення освітньої сфери;
2) брати участь у науково-методичному забезпеченні освітнього процесу, оцінюванні та моніторингу якості освіти, зокрема за міжнародними програмами;
3) організовувати та проводити наукові дослідження у сфері освіти, необхідні для формування та реалізації державної політики у сфері освіти, розробляти і впроваджувати інноваційні технології освіти, зокрема для вдосконалення освітнього процесу та управління освітою, аналізувати ефективність державної політики у сфері освіти;
4) організовувати видання навчальної та методичної літератури (у тому числі за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів та на засадах конкуренції з іншими авторами і видавцями), здійснювати методичний супровід їх впровадження в освітній процес;
5) реалізовувати інші функції, передбачені законодавством та їх установчими документами.
Разом із цим, відповідно до частин першої, другої статті 60 Закону України "Про освіту", робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Робочий час науково-педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про повну загальну середню освіту", система загальної середньої освіти складається із змісту повної загальної середньої освіти на кожному її рівні, мережі закладів освіти, учасників освітнього процесу, кадрового, фінансового, науково-методичного, ресурсного та нормативно-правового забезпечення освітньої та управлінської діяльності у сфері загальної середньої освіти.
Статтею 4 цього Закону визначено, що повна загальна середня освіта здобувається на таких рівнях:
початкова освіта - перший рівень повної загальної середньої освіти, що передбачає виконання учнем вимог до результатів навчання, визначених державним стандартом початкової освіти;
базова середня освіта - другий рівень повної загальної середньої освіти, що передбачає виконання учнем вимог до результатів навчання, визначених державним стандартом базової середньої освіти;
профільна середня освіта - третій рівень повної загальної середньої освіти, що передбачає виконання учнем вимог до результатів навчання, визначених державним стандартом профільної середньої освіти.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про загальну середню освіту" педагогічні працівники мають права, визначені Законом України "Про освіту", цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти.
Статтею 57 Закону України "Про освіту" закріплені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам.
Встановлено, що держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, зокрема, правовий, соціальний, професійний захист; пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18.06.2007 №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Відтак, оскільки посади "заступник директора з наукової роботи", "заступник директора з науково-методичної роботи", "заступник директора з навчально-виховної роботи" відносяться до посад педагогічних працівників, педагогічний працівник закладу загальної середньої освіти, який працював на цій посаді є працівником освіти, і має право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", навіть якщо зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 №909.
Зазначена правова позиція узгоджується з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі № 233/4308/17.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 01.09.1994 по 25.11.1995 на посаді заступника директора з наукової роботи та з 03.03.1997 по 10.11.2008 на посадах заступника директора з наукової роботи, заступника директора з науково-методичної роботи, заступника директора з навчально-виховної роботи закладу загальної середньої освіти, підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи працівника освіти, а посилання відповідача-2 на норми Переліку №909 без врахування положень Закону України "Про освіту" є безпідставним звуженням прав позивача, гарантованих на рівні Закону.
Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що відповідач-1 не виносив протиправну відмову, оскільки заява позивача від 09.10.2022 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області по суті, за наслідками її розгляду прийнято рішення про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій від 14.10.2022 №054450003568.
Враховуючи викладене,  суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку права ОСОБА_1 порушені не протиправною відмовою відповідача-1, а рішенням відповідача-2 від 14.10.2022 №054450003568 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій.
Відповідач-2, як суб`єкт владних повноважень, правомірності свого рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" належним чином не довів.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"  від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, саме при призначені, за віком виплачується грошова допомога. Що відповідачем -1 зроблено не було.
Враховуючи викладене,  порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 №054450003568 про відмову у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1994 по 25.11.1995, з 03.03.1997 по 10.11.2008 до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення на підставі пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/418/23 - залишити без задоволення.                                                                                           Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 200/418/23 - залишити без змін.                                                                                                        Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               Е.Г. Казначеєв