ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 680/492/22
Провадження № 22-ц/4820/705/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Заворотної А.В.,
 
учасники справи: представник позивача адвокат Наталюк Н.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року (суддя Олійник А.О.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,
в с т а н о в и в :
У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва, яке видано 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області Кохан О.В. та зареєстрованого в реєстрі нерухомого майна №1319.
Право власності на домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 89,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , він отримав на підставі акта про проведення електронних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок купівлі цього об`єкта нерухомості на відкритому аукціоні. Раніше вказане домоволодіння належало на праві власності ОСОБА_1 , після переходу права власності на житловий будинок до позивача, остання не знялась з місця реєстрації проживання. У спірному будинку відповідачка не проживає, не приймає участі в його утриманні, комунальні платежі не сплачує. Добровільно знятись з реєстрації відмовляється, зазначені дії створюють перешкоди позивачу у здійснені його прав власника. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком, який знаходиться в       АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку в житловому будинку.
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи доведена належність житлового будинку з надвірними будівлями за адресою    АДРЕСА_1 на праві власності позивачу ОСОБА_2 . Право власності ОСОБА_1 на вказане домоволодіння припинилося внаслідок придбання позивачем вказаного домоволодіння з прилюдних (електронних) торгів. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку позивача за відсутності його добровільної згоди, є порушенням його права на користування та розпорядження своїм майном в контексті статей 319, 391 ЦК України. Суд також врахував, що відповідач з 2010 року не проживала у спірному будинку, доказів того, що спірний будинок є єдиним її житлом не надала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції виніс рішення без будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів. За ОСОБА_1 зареєстроване домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 108,7 кв.м, житловою 52,7 кв.м і це домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1496 га, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до наданих відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 загальної площею 89,3 кв.м, житловою 42,2 кв.м. На думку апелянта, домоволодіння і житловий будинок не є тотожними, крім того, зареєстровані приміщення позивача і відповідача мають різну площу. Зазначає, що твердження суду про те, що апелянт має інше житло є неправдивим. ОСОБА_1 як була так і на сьогоднішній день залишається власником домоволодіння за вищевказаною адресою. Відомості про речові права, обмеження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, підлягають скасуванню тільки за рішенням суду. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників до апеляційного суду не надходило.
В судове засідання апелянтка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Наталюк Н.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Судом встановлено, 23 січня 2014 року постановою державного виконавця Новоушицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №41670280 з виконання виконавчого листа, виданого Новоушицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 48000 грн. авансу та 620 грн. судових витрат.
17 лютого 2014 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 
Новоушицьким районним відділом ДВС відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» 08 вересня 2014 року передано на реалізацію нерухоме майна ОСОБА_1 , що знаходиться в    АДРЕСА_1 .
30 вересня 2015 року приватний нотаріус Кохан О.В. відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про проведення електронних торгів, затвердженого відділом державної виконавчої служби Новоушицького РУЮ Хмельницької області 17 вересня 2015 року, шляхом видачі свідоцтва посвідчила, що ОСОБА_2 належить право власності на майно, що складається з домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (веранда та підвал), загальною площею 89,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належало ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2004 року (а.с.6).
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання недійсними прилюдних (електронних) торгів (справа №680/1091/15-ц).
Рішенням Новоушицького районного суду від 26 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року рішення Новоушицького районного суду від 26 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав. Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що дійсно прилюдні торги, за результатом яких ОСОБА_2 набув у власність домоволодіння, проведені з порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про час, місце проведення прилюдних торгів, стартову ціну реалізації майна, а також прилюдні торги з реалізації майна були проведені за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, однак позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на порушення її прав та законних інтересів та не підтверджено, що порушення при проведенні прилюдних торгів могли вплинути на результат торгів, а також, що збільшилась вартість належного позивачу нерухомого майна станом на момент проведення прилюдних торгів.
Постановою Верхового Суду від 06 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року залишено без змін.
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 листопада 2021 року вбачається, що 22 листопада 2021 року державним реєстратором Тринадцятком О.О. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 89,3 кв.м, житловою - 42,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 755561668233.
Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно була проведена на підставі свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Кохан О.В (а.с.7).
Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 грудня 2021 року видно, що наявні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчать про актуальну інформацію про зареєстроване право приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Кохан О.В., на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 89,3 кв.м, житловою - 42,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 755561668233. Також у зазначеній інформації містяться відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площі - 108,7 кв.м, житлової - 52,7 кв.м, реєстраційний номер майна - 9345963, зокрема відомості про право приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва право на спадщину ВВТ 789148 №2-4797 від 28 листопада 2004 року, виданого другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 30.12.2004 (а.с.57-58).
Дані державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №371564 від 21 серпня 2006 року свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1496 га, яка розташована в  АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку (а.с.56).
03 лютого 2022 року проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказану вище земельну ділянку (а.с.56 на звороті).
З довідок № 442031 від 29 листопада 2021 року та №559351 від 23 червня 2022 року про склад сім`ї, вбачається, що у житловому будинку за адресою:  АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5 - дочка (а.с. 14, 16).
Відповідно до актів обстеження на предмет проживання від 29 листопада 2021 року, 22 червня 2022 року, складеного комісією в складі: депутата ОСОБА_7, сусідів встановлено, що ОСОБА_1 не проживає в  АДРЕСА_1 з 2010 року (а.с. 15, 17).
За положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою  АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2 , то реєстрація місця проживання ОСОБА_1 без відповідних правових підстав у спірному домоволодінні, суперечить правам позивача.
Відповідач у справі є боржником за виконавчим провадженням, за яким спірне майно було продано на електронних торгах у рахунок погашення боргу, не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язана, не проживає в спірному будинку ще з 2010 року, тому суд дійшов правильного висновку про усунення перешкод власнику, шляхом визнання її такою що втратила право користування житлом, що є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку у цьому житловому будинку. Реєстрація місця проживання відповідачки у спірному домоволодінні непропорційно обмежує права позивача.
Вказані обставини свідчать про необхідність усунення перешкод власнику домоволодіння. При цьому втручання у право відповідачки на користування спірним домоволодінням з метою захисту права власності ОСОБА_2 слід визнати таким, що відбулось із легітимною метою та з дотриманням принципу пропорційності.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо наявності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрованого права приватної власності ОСОБА_1 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальної площі - 108,7 кв.м, житлової - 52,7 кв.м, реєстраційний номер майна - 9345963, то такі доводи не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, а тому підлягають відхиленню.
Як вбачається із матеріалів справи в рамках виконавчого провадження, при передачі спірного домоволодіння на реалізацію, на запит державного виконавця 27 березня 2014 року Новоушицьке госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро направило витяг з матеріалів технічної інвентаризації 1964 року, який відображає точні параметри будівель та споруд домоволодіння, що знаходиться в   АДРЕСА_1 , будинок загальною площею 89,30 кв.м, підвал площею 24,40 м, вхід в підвал загальною площею 9м, веранда загальною площею 10,50 м. Державним виконавцем передаючи спірне домоволодіння на реалізацію через електронні торги, відповідний акт опису та арешту майна із зазначенням технічних характеристик належного ОСОБА_1 домоволодіння в АДРЕСА_1 , які співпадають із даними витягу з матеріалів технічної інвентаризації 1964 року. Іншого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 немає.
Допитаний в судовому засіданні як свідок державний реєстратор ОСОБА_6 , пояснив, що ним за заявою ОСОБА_2 була проведена державна реєстрація переходу права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів. При цьому запис у реєстрі права власності на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 , який вівся до 2013 року органами БТІ, він не погасив, оскільки була відсутня відмітка про такий.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи доведена належність житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_2 . В той же час відповідачка ОСОБА_1 є колишнім власником зазначеного вище нерухомого майна.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішення, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявниці з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк