ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/505/22  Номер провадження 22-ц/814/683/23	Головуючий у 1-й інстанції Агапов Р.О.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Хіль Л.М.,
суддів: Дряниці Ю.В., Лобова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу  ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача - ОСОБА_2 про забезпечення позову,
В С Т А Н О В И В :
У січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом якому прохав визнати незаконною відмову Державної Іпотечної Установи у проведенні реструктуризації зобов`язань та зобов`язати ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» провести реструктуризацію зобов`язань у іноземній валюті стосовно кредитного договору №115/06-Ф, укладеного 07.07.2006 року між позивачем та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в порядку, передбаченому пунктом 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
У подальшому, від представника позивача, адвоката Лисенка Андрія Олександровича надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній прохав заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2283301363101, також дії, передбачені п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; заборонити Товариству обмеженою відповідальністю Аналітик Фінанс" вчиняти будь-які дії щодо виселення Позивача та членів його сім`ї та перешкоджання їм користуватись житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2283301363101, вселення, постановку на реєстраційний облік будь-яких осіб за вищевказаною адресою, здачу її оренду, укладання, зміну або розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони до набрання законної сили рішенням даній справі.
Заява обґрунтована неможливістю ефективного захисту прав позивача без вищевказаного забезпечення позову. 
Заявник вказував, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки виникне необхідність повторного звернення до суду із позовом про оскарження звернення стягнення предмет іпотеки, скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача  ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 , адвокат Лисенко А.О., прохав скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2022 року та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що основним мотивом суду для відмови у задоволенні заяви було те, що вказаний спір не стосується іпотечного майна, натомість вказаний мотив суду не є аргументований належним чином.
Вказував, що 07.07.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №115/06-Ф. Валютою кредитного договору визначено долари США.
В забезпечення виконання, зобов`язання було обтяжено іпотекою належну позивачу на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та укладено Відповідний іпотечний договір від 07.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М.
Зазначав, що з вказаного вище випливає, що квартира щодо якої заявою про забезпечення позову просилось накласти заборону вчинення реєстраційних дій є переданою кредитору, в якості забезпечення зобов`язань та має пряме відношення до виконання позичальником покладених на нього обов`язків.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Від представника ОСОБА_2 , адвоката Лисенка А.О. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги підтримав.
Учасники справи повідомлялись про дату, час та місце слухання справи у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явились.
З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є визнання незаконною відмови Державної Іпотечної Установи у проведенні реструктуризації зобов`язань та зобов`язання ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» провести реструктуризацію зобов`язань у іноземній валюті стосовно кредитного договору №115/06-Ф, укладеного 07.07.2006 року між позивачем та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в порядку, передбаченому пунктом 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Тобто, між сторонами виник спір з приводу реалізації позивачем прав, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року №1381-ІХ, а саме: права позивача на проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не стосується іпотечного майна, а тому запропоновані представником позивача заходу забезпечення позову не є співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, законним та таким що відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1ст. 153 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).
Як роз`яснено судам в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Таким чином доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 374, ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя :                                                                 Л.М. Хіль

Судді:                                                                                          Ю.В. Дряниця

                                                                               О.А. Лобов