Номер провадження: 22-ц/813/138/23 
Справа № 501/2612/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Бабенко Наталії Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року та на додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.10.2021 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

09.11.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стверджуючи, що 19.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №1316 на суму 70 400,00 (сімдесят тисяч чотириста євро) з оплатою 12% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 19.02.2033 року. 
В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №1316 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 від 19.02.2008 року було укладено договір поруки від 19.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір.
В порушення умов договору про іпотечний кредит №1316 позичальник зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 11.10.2016 року заборгованість становить – 43 770,93 евро, та 361,96 грн.
У зв`язку з чим, позивач просив суд достроково стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України“ в особі філії - Одеського обласного управління AT „Ощадбанк”, заборгованість за кредитом в розмірі - 43 770,93 євро, та 361,96 грн., яка складається з:
-прострочений основний борг по кредиту - 38 847,22 євро;
-прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2008 року по 11.10.2016 рік - 3 182,20 євро;
-прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.04.2008 року по 11.10.2016 рік -300,00 грн.;
-пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 1 121,96 євро (32 338,39 грн.);
-пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 500,69 євро (14 431,45 грн.);
-пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 61,96 грн.
-3 % річних по основному боргу за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 118.86 євро.
Стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України“ в особі філії - Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_1 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) судовий збір в розмірі - 18 929,65 грн.
Позивачем 06.10.2017 року надано до суду уточнення позовних вимог, відповідно до яких останній просив суд :
стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України“ в особі філії - Одеського обласного управління AT „Ощадбанк” (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_1 в ФООУ AT «Ощадбанк», МФО 328845), заборгованість за кредитом в розмірі – 61 363,83 євро, та 1 670,50 грн., яка складається:
прострочений основний борг по кредиту - 38 847,22 євро;
строкові відсотки за користування кредитом – 312,91 євро;
прострочених процентів за користування кредитом – 8 170,07 євро;
прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту – 1 400,00 грн.;
пені за прострочений основний борг по кредиту – 10 992,90 євро (3343 378,12 грн.);
пені за прострочені проценти за користування кредитом – 1 920,56 євро (59 991,29 грн.);
пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту – 270,50 грн.
З % річних по основному боргу – 209,48 євро;
З % річних за несвоєчасне погашення кредиту – 1 223,60 євро.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством “Державний ощадний банк України“ в особі філії - Одеського обласного управління AT „Ощадбанк” за договором про іпотечний кредит № 1316 від 19.02.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором посвідченим 19.02.2008 року Слаєвою Р.К., приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 2502, а саме на:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
- виселити ОСОБА_1 з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у Чорноморському міському відділі Державної міграційної служби України в Одеській області.
- стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 28 776,79 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок).
- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул.Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок) (а.с. 96-98).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому – задовольнено частково, постановлено:
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1316 від 19.02.2008 року в розмірі 48 817,62 Євро (сорок вісім тисяч вісімсот сімнадцять Євро 62 центів) яка складається з наступного:
– прострочення основного боргу по кредиту – 38 847,22 Євро;
– строкових відсотків за користування кредитом – 312,91 Євро;
– прострочених процентів за користування кредитом – 8170,07 Євро;
– пені за прострочений основний борг по кредиту (в період з 15.07.2016 року по 01.11.2016 року) – 54,34 Євро;
– 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків – 209,48 Євро;
– 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту – 1223,60 Євро; 
Ця сума має бути конвертована в національну валюту – гривню за курсом на день здійснення платежу.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул.Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 18 929,65 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 65 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул.Базарна, 17, р/р НОМЕР_1 в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) сплачений судовий збір в розмірі 9 847,14 грн. (дев`ять тисяч вісімсот сорок сім гривень 14 копійок).
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В частині позовних вимог до ОСОБА_2  – відмовлено. 
Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2021 року у цивільній справі № 501/2612/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому, зазначено у описовій частині рішення:
«Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк.
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вищевказані вимоги щодо направлення іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення, передбачено п.6 договору іпотеки.
Як вбачається з матеріалів справи іпотекодержателем не дотримано процедури звернення на предмет іпотеки, передбаченої ст.35 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки, а тому ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконав умови Договору та передчасно звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержагеля або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Законом України "Про іпотеку" передбачена можливість виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов`язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.
В матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення квартири, а в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідача.
Таким чином, недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.»

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та стягнення судового збору та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» у відповідній частині відмовити. 

10 квітня 2019 року представником ПАТ «Ощадбанк» було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове у відповідній частині, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задовольнити у повному обсязі. 
Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції під час розрахунку штрафних санкцій не було взято до уваги пункт 7.8 Кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились про збільшення строків позовної давності для всіх зобов`язань.
Апелянт зазначає, що судом не було надано жодної правової оцінки щодо відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Вказує, що задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. 

04 січня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було подано апеляційну саргу на додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 жовтня 2021 року, відповідно до якої представник поз-ивача просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ьв особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення у повному обсязі.

При цьому посилаючись на те, що додерження вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме процедури попередження є обов`язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
Враховуючи викладене, вказує, що судом першої інстанції помилково застосовано ст. 35 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин.
Апелянт повторно наголошує, що задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Щодо позовної вимоги в частині виселення відповідачів, вказує, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається постійне жиле приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.
Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є саме предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
Пунктом 1.2. договору про іпотечний кредит №1316 від 19.02.2008 року передбачено, що кредит надається на 25 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 лютого 2033 року на придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки).
Відзиву на апеляційні скарги матеріали справи не містять. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було відмовлено. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому було залишено без руху.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.04.2019 року провадження у справі за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Бабенко Наталії Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2019 року справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Бабенко Наталії Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому було призначено до розгляду.
Розпорядженням № 5419 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.11.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Бабенко Наталії Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
24.06.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду у зв`язку з несплатою судового збору було повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому, як неподану.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2021 року знято з апеляційного розгляду апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Бабенко Наталії Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки,виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому та направлено справу до Іллічівського міського суду Одеської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України.
Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.10.2021 року ухвалено додаткове рішення у цивільній справі № 501/2612/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому.
Справа надійшла головуючому 13.12.2021 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньом - прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так, судом встановлено, що 19.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №1316 на суму 70 400,00 (сімдесят тисяч чотириста євро) з оплатою 12% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 19.02.2033 року (а.с. 16-23).
В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №1316 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 від 19.02.2008 року було укладено договір поруки (а.с.24-26).
Згідно додаткової угоди до кредитного договору №1316 від 19.02.2008 року що була підписана сторонами від 28.10.2008 року, 12% річних було підвищено до 14% річних (а.с.27).
Від 19.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір (а.с.29-36).
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1316 станом на 11.10.2016 року становить - 43 770,93 євро, та 361,96 грн., яка складається:
прострочений основний борг по кредиту - 38 847,22 євро;
прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2008 року по 11.10.2016 рік - 3 182,20 євро;
прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.04.2008 року по 11.10.2016 рік - 300,00 гри.;
пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 1 121,96 євро (32 338,39 грн.);
пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 500,69 євро (14 431,45 грн.);
пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 61,96 грн.
3 % річних по основному боргу за період з 11.10.2013 року по 11.10.2016 рік - 118,86 євро . (а.с. 5-15).
Відповідно вимоги про дострокове погашення кредиту №28/01-3/1316/10936 від 15.07.2016 року року позивач звертався до відповідача (а.с. 37-38).
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1316 станом на 22.09.2017 року, загальна сума заборгованості по кредиту становить – 61 363,83 євро, та 1 670,50 грн., яка складається:
прострочений основний борг по кредиту - 38 847,22 євро;
строкові відсотки за користування кредитом – 312,91 євро;
прострочених процентів за користування кредитом – 8 170,07 євро;
прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту – 1 400,00 грн.;
пені за прострочений основний борг по кредиту – 10 992,90 євро (3343 378,12 грн.);
пені за прострочені проценти за користування кредитом – 1 920,56 євро (59 991,29 грн.);
пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту – 270,50 грн.;
З % річних по основному боргу – 209,48 євро;
З % річних за несвоєчасне погашення кредиту – 1 223,60 євро(а.с.102-114).

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунках, що підлягає стягненню у відповідності до заявлених позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконував з листопада 2015 року, припинив погашення кредиту та процентів за користування кредитом, вимогу щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 1316 від 19.02.2008 року не виконав, станом на 22.09.2017 року заборгованість по кредитному договору № становить 61 363,83 євро, та 1 670,50 грн..
ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» просив суд стягнути з відповідачів пеню, що розрахована за період, що виходить за межі однорічного строку до дня пред`явлення позову, тобто з пропуском строку позовної давності.
З урахуванням того, що вимога про погашення була направлена ОСОБА_1 від 15.07.2016 року, а позов подано від 09.11.2016 року, тому стягнення пені треба розраховувати саме з 15.07.2015 року. 
Вирішуючи заявлену позовну вимогу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до поручителя суд дійшов до наступних висновків.
В частині вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1316 з поручителя ОСОБА_2 , судом встановлено, що згідно договору поруки № 1316 укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 від 19.02.2008 року поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань (договору поруки № 1316 – а.с. 24-26).
З наданих суду договорів поруки слідує, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки (пункт 4.1.) про дію кожного з них до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що, в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Таким чином, суд дійшов висновку що строк спеціальної позовної давності щодо стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України сплив.
Крім цього, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обмежившись лише посиланням на це в резолютивній частині рішення.
Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2021 року у цивільній справі № 501/2612/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому, зазначено у описовій частині рішення:
«Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк.
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вищевказані вимоги щодо направлення іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення, передбачено п.6 договору іпотеки.
Як вбачається з матеріалів справи іпотекодержателем не дотримано процедури звернення на предмет іпотеки, передбаченої ст.35 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки, а тому ПАТ «Державний ощадний банк України» не виконав умови Договору та передчасно звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержагеля або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Законом України "Про іпотеку" передбачена можливість виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов`язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.
В матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення квартири, а в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідача.
Таким чином, недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.»
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, суд правильно вказав, що відповідно до статей 1050, 1054, 1055 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , розрахунку вказаної заборгованості та в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позивач умови договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. 
Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконував з листопада 2015 року, припинив погашення кредиту та процентів за користування кредитом, вимогу щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 1316 від 19.02.2008 року не виконав, станом на 22.09.2017 року заборгованість по кредитному договору становить 61 363,83 євро, та 1 670,50 грн..
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Нормами п. 1, п. 2 ст. 551 ЦК України закріплено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно; якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Враховуючи, що банк, шляхом звернення до суду, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.
Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, які не обмежуються строком дії кредитного договору. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Наведене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» просив суд стягнути з відповідачів пеню, що розрахована за період, що виходить за межі однорічного строку до дня пред`явлення позову, тобто з пропуском строку позовної давності.
З урахуванням того, що вимога про погашення була направлена ОСОБА_1 від 15.07.2016 року, а позов подано від 09.11.2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягнення пені треба розраховувати саме з 15.07.2015 року, про що зроблено висновок та відповідний розрахунок в мотивувальній частині рішення суду.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки судова колегія виходить з наступного.

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до статті 3 цього Закону іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі, у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає.
Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
Саме такого висновку про застосування норм матеріального права також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 654/3512/16-ц (касаційне провадження № 61-46573св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 597/1221/16-ц, провадження № 61-11698св18.
При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, провадження № 14-546 цс 19, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Встановивши порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором від 19 лютого 2008 року судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на передану ОСОБА_1 в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
При цьому, судова колегія виходить з того, що не зазначення в резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, адже сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №245/3619/15-ц, провадження №14-11цс18.
Отже, відмовляючи у задоволенні позову банку суд першої інстанції, не врахувавши зазначені вище норми права та наведені обставини справи, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
У зв`язку з чим, оскаржуване рішення суду у відповідній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виселення колегія зазначає наступне.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у відповідній частині, суд першої інстанції посилався на те, що на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержагеля або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 4 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Законом України "Про іпотеку" передбачена можливість виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов`язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.
В матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення квартири, а в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідача.
Таким чином, недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).
При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».
Таким законом є стаття 109 ЖК України, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 10 ЦПК України.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР (в подальшому назва кодексу змінена на ЖК України), згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України.
Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Враховуючи норми статті 109 ЖК України та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.
Отже, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла з якого вони підлягають виселенню, за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.
Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України.
В разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18.
Так, з Іпотечного Договору від 19 лютого 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 520339,07 гривень, а вартість предмету іпотеки складає 610000 гривень. (Том І а.с.29-35)
Тобто, у справі, яка переглядається, встановлено, що спірна квартира, загальною вартістю 610000 грн, була придбана частково за особисті кошти  ОСОБА_1   і частково - за кошти отриманого кредиту (520339,07 грн), з огляду на визначене, позовні вимоги банку про виселення задоволенню не підлягають. 
Оцінюючи апеляційну скаргу та заперечення колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та в частині позовних вимог про виселення, з ухваленням у відповідній частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав, в іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.02.2019 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.10.2021 року в частині відмови в позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстрації осіб, які проживають в ньому про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - скасувати і постановити нове рішення в цій частині.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством “Державний ощадний банк України“ в особі філії - Одеського обласного управління AT „Ощадбанк” за договором про іпотечний кредит № 1316 від 19.02.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором посвідченим 19.02.2008 року ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 2502, а саме на:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виселення відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 02.05.2023 року

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                 А.П. Заїкін

                                                                                О. М. Таварткіладзе