Ухвала 
10 квітня 2023 року
місто Київ
справа № 305/1639/17
провадження № 61-2254ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Рахівської районної ради», Середньоводянської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінанс Груп», тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Маріна Алла Степанівна, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, виключення майна з-під обтяження, повернення із чужого незаконного володіння будівельних матеріалів у незавершеному будівництві будинку,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції заявника
05 лютого 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варга Д. Д., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.
Визначаючи підстави касаційного оскарженні постанови Закарпатського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року заявник посилався на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для подання заявником уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд, залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , констатував, що зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносин, заявник не обґрунтував цю підставу, зокрема, не зазначив стосовно застосування яких саме норм права відсутній висновок Верховного Суду, як на думку заявника та які норми мав застосувати суд апеляційної інстанції.
У квітні 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варга Д. Д., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з новою редакцією касаційної скарги на постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Особа, яка подала касаційну скаргу, має врахувати, що у разі посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має бути зазначено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі необхідно зазначати щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з наведенням обґрунтувань таких доводів.
Виконання зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Отже, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту (пунктів) згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до наведених вище правових норм.
Оцінка визначених заявником підстав касаційного оскарження судового рішення у цій справі
Підставами касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник визначив те, що:
судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права;
відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах, оскільки, на переконання заявника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про законність оформлення правовстановлюючих документів на спірний будинок, в позасудовому порядку особою, яка не є ні власником земельної ділянки, ні забудовником такого нерухомого майна.
Верховний Суд констатує, що правозастосовча практика щодо застосування частини третьої статті 376 ЦК України судом касаційної інстанції сформована, доводів про відступлення від висновків Суд щодо застосування зазначеної норми матеріального права касаційна скарга не містить.
Також Верховний Суд врахував зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до яких на спірний житловий будинок ще у 2008 році оформлено правовстановлюючі документи на іншу особа, яка його відчужила на користь відповідача, наразі зазначене нерухоме майно перебуває в іпотеці у правонаступника банківської установи. Відповідно до зазначених судових рішень презумпція зазначених правочинів не спростована.
Посилання на неправильну оцінку досліджених судом доказів зводяться до їх переоцінки, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.
Висновки
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження судового рішення апеляційної інстанції в касаційному порядку.
Отже, станом на 10 квітня 2023 року заявник вказані в ухвалі Верховного Суду від 06 березня 2023 року недоліки не усунув, належні підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, не зазначено. 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Тому касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варга Д. Д., підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.
Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            В. В. Яремко