ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 квітня 2023 року 

справа № 379/480/22
провадження № 51-194км23  

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                           ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                ОСОБА_7 ,
 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у кримінальному провадженні  стосовно 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,  раніше засудженого вироком Таращанського районного суду Київської області від 29 січня 2021 року за
 ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 309 КК, із застосуванням приписів ст. 71 цього Кодексу. 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Таращанського районного суду Київської області від 05 липня 2022 рокуОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 
 
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за цим вироком частково невідбутого покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 29 січня 2021 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
 
Згідно з вироком  ОСОБА_6 , восени 2021 року, в не встановлений досудовим розслідуванням та судом час, перебуваючи біля ставка "Горянський" в с.  Плоске Таращанського району Київської області, помітив десять дикорослих рослин коноплі. В цей момент в нього виник умисел на придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, для власного споживання без мети збуту. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, будучи особою, яка протягом року засуджена за ч. 3 ст. 309 КК, підійшов та зірвав руками виявлені ним рослини коноплі, і в такий спосіб здійснив незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс. 
 
Після цього засуджений поклав зірвані ним рослини коноплі до поліпропіленового мішка, який мав при собі, та переніс до місця свого проживання, де поклав на горищі господарської будівлі для висушування, розпочавши незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, для власного вживання без мети збуту. 
 
Далі, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи за місцем свого проживання, на горищі господарської будівлі забрав зірвані ним рослини коноплі, переніс до гаражного приміщення, яке розташоване на території цієї садиби, де продовжив їх незаконне зберігання.  29 березня 2022 року під час огляду домовлодіння засудженого, працівники поліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, загальною масою - 1120,29 г, що є великим розміром, а також пристрій для куріння коноплі. 
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 06 грудня 2022 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 залишив без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу  
 
У касаційній скарзі засуджений не погоджується з  рішеннями  судів першої та  апеляційної інстанції та просить їх скасувати з підстав істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Засуджений вважає, що місцевий суд в порушення приписів ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),  за результатами підготовчого судового засідання не дотримався обов`язку перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам ст. 291 КПК. Стверджує, що судовий розгляд проведений неповно, однобічно, упереджено, не досліджені усі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам подій. В судовому засіданні, яке відбулося 04 липня 2022 року, суддя повідомила про те, що справа буде розглядатися у спрощеному провадженні, однак не роз`яснила йому наслідки такого судового розгляду та особливості апеляційного оскарження з обмеженнями, передбаченими ч. 2 ст. 394 КПК. 
 
Вважає, що його було двічі притягнуто до кримінальної відповідальності за одне й те саме кримінальне правопорушення, адже оскаржуваний вирок повторює ухвалений стосовно нього попередній вирок від 29 січня 2021 року за ч. 3 ст. 309 КК.
 
Вказує, що порушення, допущені судом першої інстанції, не були усунені судом апеляційної інстанції, а судовий розгляд проведено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.Крім того, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит у якості свідка його дружини, яка могла підтвердити про тиск з боку прокурора перед судовим засіданням, який стверджував, що при визнанні ним винуватості, йому буде призначено покарання у виді штрафу за ч. 2 ст. 309 КК. 
 
Стверджує, також про те, що викладені у судових рішеннях фактичні обставини кримінального правопорушення, не відповідають дійсним обставина, оскільки на досудовому слідстві під час допиту в якості підозрюваного він повідомив, що мішок з рослинами коноплі поклав на горище у вересні 2020 року.  
 
Позиції інших учасників судового провадження в судовому засіданні
 
Засуджений та його захисник підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити.
 
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого та просила її відхилити, а судові рішення залишити без зміни.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника, вислухавши позицію прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги і вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
За частиною 2 ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
 Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
 
Згідно з положеннями ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
 
Частиною 2 ст. 394 КПК передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
 
Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження,суд першої інстанції провів судовий розгляд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, за згодою всіх учасників кримінального провадження, обмежившись допитом ОСОБА_8 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу. 
 
Згідно звукозапису судового засідання від 04 липня 2022 року ОСОБА_6 було ретельно роз`яснено суть і наслідки такого порядку дослідження доказів,  в тому числі неможливість оскарження в апеляційному порядку фактичних обставин кримінального провадження.
 
Далі, ОСОБА_6 підтвердив, що йому зрозумілі правові наслідки такого порядку і його позиція не є результатом примусу чи тиску. Таким чином, суд переконався у правильному розумінні ОСОБА_6   змісту обвинувачення і добровільності його позиції.
 
Відповідно до показань ОСОБА_6 , він повідомив, що саме восени 2021 року, перебуваючи біля ставка "Горянський", зірвав руками виявлені ним рослини коноплі, поклав до мішка, переніс до місця свого проживання, де поклав на горищі господарської будівлі для висушування. Таким чином доводи засудженого про те, що висновки суду про те, що неправильно встановлено обставини кримінального правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Далі суд дослідив матеріали кримінального провадження, які характеризують особу засудженого. 
 
У будь-якому випадку доводи засудженого в касаційній скарзі про те, що він почав зберігати коноплю з 2020 року, не впливають на правильність кваліфікації його дій, оскільки ОСОБА_6 придбав наркотичний засіб, продовжував його зберігати після винесення 29 січня 2021 року стосовно нього попереднього вироку аж до моменту виявлення і вилучення цього наркотичного засобу 29 березня 2022 року.
 
Таким чином, місцевий суд дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, оскільки учасники судового провадження, враховуючи позицію ОСОБА_6 стосовно визнання фактичних обставин кримінального правопорушення, не заперечували проти такого порядку дослідження доказів.     
Згідно матеріалів кримінального провадження підготовче судове засідання було проведено  з дотриманням ст. 314 КПК, будь-яких заяв щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 цього Кодексу сторона захисту не робила, клопотань з цього приводу не подавала та суд в межах повноважень, передбачених процесуальним законом, підстав для повернення обвинувального акта та порушень закону не встановив.
 
Доводи касаційної скарги засудженого, про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону є неспроможними.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
 
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.
 
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК. Зокрема, в ньому зазначено найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора. Обвинувальний акт, складений відносно  ОСОБА_6 , містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, і прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті кримінального закону, а також формулювання обвинувачення. Також, у обвинувальному акті зазначено про наявність обставин, що пом`якшують покарання та про відсутність обставин, що обтяжують покарання. До обвинувального акта долучені реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
 
Доводи засудженого про те, що він визнав фактичні обставини кримінального провадження під тиском прокурора, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Згідно із звукозаписом судового засідання від 04 липня 2022 року після роз`яснення ОСОБА_6 права не давати показання щодо себе, він змістовно розказав про обставини вчинення злочину, послідовно і логічно відповідав на запитання головуючої та прокурора, будь-яких заяв не робив. Як на стаді апеляційного так і касаційного розгляду, ОСОБА_6 до правоохоронних органів із заявами про неправомірні дії прокурора не звертався. 
 
Також, апеляційний суд в межах повноважень визначених ст. 404 КПК розглянув клопотання сторони захисту про допит як свідка дружини засудженого та відхилив його, обґрунтувавши свою позицію.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд із додержанням приписів статей 404, 405 КПК, з врахуванням розгляду кримінального провадження в порядку ч. 4 ст. 349 КПК, переглянув вирок місцевого суду, належно перевірив усі доводи апеляційних скарг, які за суттю та змістом аналогічні викладеним у касаційній скарзі засудженого, й обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог сторони захисту, навівши в ухвалі мотиви та правові підстави, з яких виходив, постановляючи рішення.
       
Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про порушення процесуальних прав ОСОБА_6 неспроможними, оскільки не підтверджуються  матеріалами кримінального провадження. 
 
Ухвала апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 419 КПК.
 
Колегія суддів вважає, що всі наведені дані про особу ОСОБА_6 , який був раніше засуджений за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на шлях виправлення не став, вчинив злочин протягом іспитового строку, та обставини, які були визнані такими, що пом`якшують покарання останнього, і враховані судом відповідно до ст. 65 КК, у цьому конкретному випадку свідчать, що покарання призначене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК є мінімально встановленим санкцією цієї статті, і відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Частиною 2 ст. 78 КК визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.
 
Таким чином, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 309 КК протягом іспитового строку, суд обґрунтовано призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК.     
 
Інші доводи скарги з приводу переоцінки фактичних обставин та достовірності доказів Суд не бере до уваги, адже вони не є предметом касаційного розгляду.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які могли бути безумовною підставою для скасування  судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу  засудженого - без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                            ОСОБА_3