УХВАЛА

04 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 640/1953/22
адміністративне провадження № К/990/14543/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення і наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України, в якій просила суд:
- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора та кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України щодо зобов`язання повторного проходження ОСОБА_1 третього етапу атестації, а саме повторного написання практичного завдання та проведення співбесіди;
- визнати протиправним і скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України від 10.11.2021 №1 про неуспішне проходження прокурором атестації ( ОСОБА_1 );
- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 17.12.2021 №1720ц «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі прокурорів в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі прокурорів в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України або на рівнозначній посаді прокурора (яка відповідає раніше займаній посаді) в органі прокуратури України з 05.01.2022;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення до дня винесення рішення у справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В іншій частині - залишено без змін.
21 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року. Заявник, посилаючись неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Предметом спору у цій справі є правомірність дій кадрової комісії щодо зобов`язання повторного проходження третього етапу атестації, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 9901/641/18, від 21.10.2021 у справі № 640/154/20, від 13.05.2021 у справі № 120/3458/20-а, від 29.11.2019 у справі № 818/154/16, від 28.04.2022 у справі № 540/2328/20, від 07.10.2021 у справі № 640/449/20. 
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
За приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відкриття касаційного провадження з цієї підстави можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 лише послалася на висновки Верховного Суду у вказаних вище справах, проте не зазначила норми, щодо якої такий висновок сформовано, а лише безсистемно навела окремі цитати із судових рішень щодо дискреційних повноважень комісії, з посиланням на оцінку щодо доброчесності і суспільної довіри та щодо обов`язку таких комісій ураховувати інформацію, що зазначена в декларації певного суб`єкта. Суд зазначає, що такі критерії є оціночними і застосовуються судами індивідуально у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин у справі. 
Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
Натомість наведені заявником приклади судових спорів вирішено судами за інших, ніж установлено у цій справі обставин.
Так, зокрема, у справі № 9901/641/18 позовні вимоги стосувалися вирішення питання щодо відповідності займаній посаді судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з дотриманням принципів верховенства права, відкритості, рівності та пропорційності.
У справі № 640/154/20 підставами для висновку про неуспішне проходження атестації прокурора стали висновки кадрової комісії про його невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності, через наявні обґрунтовані сумніви щодо: професійної етики, а саме: за даними, отриманими комісією, позивач працював у структурному підрозділі Генеральної прокуратури, щодо працівників якого відкрито кримінальне провадження, спільно з ними проводив слідчі дії та не повідомляв про вчинення ними неправомірних діянь; доброчесності, а саме: порушення відомчих вимог щодо наявності мінімального стажу роботи для переведення до прокуратури вищого рівня (до набрання чинності статті 27 Закону України «Про прокуратуру») при обійманні ним посад у прокуратурі Житомирської області (2013 рік) та Генеральної прокуратури України (2015 рік).
У справі № 120/3458/20-а підставами для висновку про неуспішне проходження атестації прокурора стали висновки кадрової комісії про його невідповідність вимогам професійної етики: зокрема, при складанні стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а також в частині користування майном третіх осіб; професійної компетентності: у зв`язку з неповним та частково невірним виконанням практичного завдання.
У справі № 818/154/16 суть спору стосувалася зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити фіз. особу до переліку вкладників ПАТ «Златобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
У справі № 540/2328/20 під час співбесіди та виконання практичного завдання прокурор продемонстрував низький рівень професійної компетентності, неналежне володіння практичними уміннями та навичками прокурора, недостатній рівень знань основних положень Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», законодавства та правозастосовної практики у сфері кримінального права і процесу, відсутність професійної мотивації; а також порушив встановлений порядок електронного декларування.
У справі № 640/449/20 причинами для прийняття рішення про не проходження позивачем атестації, без врахування висновків НАЗК, стали висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, які, у свою чергу, обґрунтовуються сумнівами щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з веденням способу життя, який дискредитує прокурора й може зашкодити авторитету прокуратури; сумнівами щодо відповідності прокурора вимогам професійної компетентності у зв`язку з неповним вирішенням практичного завдання.
Отже, з огляду на те, що постанови Верховного Суду винесені за інших фактичних обставин, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Іншою підставою оскарження судових рішень заявник зазначила пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якої вказала про відсутність висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах, пов`язаних із закінченням (повторним проходженням) прокурором атестації, поновленим на попередній посаді на підставі рішення суду, атестації з урахуванням вимог розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 та звільнення з посади прокурора на підставі підпункту 2 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховним Судом установлено, що зміст касаційної скарги викладено шляхом часткового опису обставин справи з посиланням на норми, які на думку заявника, що пояснюють межі дискреційних повноважень кадрових комісій під час прийняття ними відповідного рішення. Проте заявник касаційної скарги не зазначила норму права щодо якої відсутній висновок Верховного Суду та не обґрунтувала її неправильне застосування судом апеляційної інстанції.
Заявник також указує про неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, однак фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими,  не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення і наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2 .Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет"    (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              С.А. Уханенко