ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

19 квітня 2023 року                                                                                   
м. Чернівці
справа № 716/662/16
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М. І., Лисака І. Н.
секретар Паучек І. І. 

позивач  ОСОБА_1 
відповідачі Кадубовецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 
апеляційні скарги  ОСОБА_2 , в інтересах якого діють ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року та на ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року, 08 березня 2023 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Пухарєва О. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
В травні 2016 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом.
Позивач, уточнивши позовні вимоги в заяві від 02 листопада 2022 року, просив:
-визнати незаконною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , складену в 2015 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 ;

-визнати незаконним рішення №2/4-1 2 сесії 7 скликання Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 27 листопада 2015 року «Про затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки»;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка), № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , видане 24 грудня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, скасувавши державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , у комунальну власність територіальної громади села Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області;

-зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні землями загального користування (вулиця, дорога) шляхом приведення землі загального користування (частини кінцевого сегменту) тупикової вулиці Молодіжної в селі Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області, площею 0,0078 га ( розмірами 6,13 м від точки 5 до точки 4 та 12,76 м від точки 4 до точки 3 згідно Плану формування земельної ділянки за висновком експерта № 1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року ) у попередній стан, а саме шляхом демонтажу огорожі з металопрофілю та бетонної основи навпроти господарства ОСОБА_1 та шляхом демонтажу огорожі з металопрофілю та бетонної основи довжиною 94,57 м ( від точки 5 до точки 6 згідно Плану формування земельної ділянки за висновком експерта №1054/1055/18-22 від 28.03.2019) вздовж проїжджої частини - дороги вулиці Молодіжна села Кадубівці Чернівецького (колишнього Заставнівського) району Чернівецької області.
Позов мотивував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2006 року. 

Зазначений житловий будинок збудований на підставі дозволу виконкому Кадубовецької сільської ради від 18 травня 1981 року та будівельного паспорта.

По сусідству проживають треті особи: ОСОБА_7 - на АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 - на АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 - на АДРЕСА_5 , ОСОБА_10 - на АДРЕСА_6 .
ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 . 
Земельна ділянка, яка розташована позаду зазначеної садиби, межує з тупиковим проїздом вулиці Молодіжної, яка розділяє господарства ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інших третіх осіб.
Влітку 2015 року ОСОБА_2 самовільно зайняв землі загального користування (дорогу) - вулицю Молодіжну в селі Кадубівці, чим зменшив ширину дороги біля господарства ОСОБА_1 до 1,51м.
На численні звернення до Кадубовецької сільської ради щодо порушень з боку ОСОБА_2 містобудівного та земельного законодавства і прав мешканців вулиці Молодіжної орган місцевого самоврядування не вирішував спір по суті, а навпаки 27 листопада 2015 року рішенням №2/4-1 другої сесії сьомого скликання затвердив технічну документацію із землеустрою щодо передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться на АДРЕСА_1 .
24 грудня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , згідно якого він став власником земельної ділянки площею 0,25 га. 
Однак, приватизувавши вказану земельну ділянку та встановивши огорожу із металопрофілю вздовж вулиці Молодіжної та навпроти господарства ОСОБА_1 , відповідачем було порушено права жителів вулиці Молодіжної та, зокрема, позивача на безперешкодне користування землями загального користування - вулицею Молодіжна.
Посилаючись на численні порушення приписів земельного законодавства та Державних будівельних норм при передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки площею 0.25, позивач просив задовольнити його вимоги.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 листопада 2022 року провадження у вказаній справі в частині позовної вимоги, заявленої ОСОБА_1 до Заставнівської районної адміністрації Чернівецької області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відмовою позивача від зазначеної позовної вимоги.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 2 грудня 2022 року провадження в частині позовної вимоги про визнання незаконною технічної документації із землеустрою було закрито.
Суд вважав, що вимога позивача про визнання незаконною технічної документації на земельну ділянку відповідача не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки зазначені обставини, що призвели до ймовірного порушення прав позивача, можуть слугувати доказами на обґрунтування та підставою для підтвердження правової позиції позивача в даній цивільній справі.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Ухвалою   Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у даній справі  у звязку із тим, що відповідач інженер-землевпорядник ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації.
Суд мотивував рішення тим, що, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні від 12 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, надав суду свої пояснення з обґрунтуванням заперечень по суті предмету спору. 

В подальшому ОСОБА_5 в наступні судові засідання не з`являвся, ігноруючи судові повістки про виклик, вважаючи, що він висловив свою позицію в даній справі.
Отже, неможливість явки відповідача ОСОБА_5 в судові засідання з причини перебування в складі ЗСУ суд не вважав обставиною, що перешкоджає подальшому руху процесу та розгляду справи.
Ухвалою   Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання інженера-землевпорядника ОСОБА_5 про зупинення провадження у даній справі  у звязку із тим, що він призваний на військову службу під час мобілізації.
Суд мотивував рішення тими ж підставами, що і ухвалу від 11 липня 2022 року, однак також вказав, що звертаючись до суду із зазначеним клопотанням ОСОБА_5 не надано суду будь-яких відомостей, підтверджуючих, що на даний час він проходить військову службу в ЗСУ в місцях дислокації, де він фізично не може скористатись своїми процесуальними правами, зокрема брати участь у судовому процесі через свого представника чи в режимівідео конференції.
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Кадубовецької сільської ради, ОСОБА_2 , інженера-землевпорядника ОСОБА_5 про визнання незаконним рішення сільської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади, усунення перешкод у користуванні землями загального користування шляхом приведення земельної ділянки в попередній стан, було задоволено.
Визнано незаконним рішення №2/4-1 другої сесії сьомого скликання Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 27 листопада 2015 року «Про затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки» ОСОБА_2 .
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) № НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_2 24 грудня 2015 року.
Земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 повернуто в комунальну власність територіальної громади села Кудубівці.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні землею загального користування (дорогою) шляхом приведення частини кінцевого сегменту тупикової вулиці Молодіжної в селі Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області площею 0,0078 га (розмірами 6,13 м від точки 5 до точки 4 та 12,76 м від точки 4 до точки 3 згідно Плану формування земельної ділянки за висновком експерта №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року) у попередній стан, а саме шляхом демонтажу огорожі з металопрофілю та бетонної основи напроти господарства ОСОБА_1 та шляхом демонтажу огорожі з металопрофілю та бетонної основи довжиною 94,57 м (від точки 5 до точки 6 згідно Плану формування земельної ділянки за висновком експерта №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року) вздовж проїжджої частини дороги – вулиці Молодіжної в селі Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області.
Суд виходив з того, що при передачі земельної ділянки комунальної власності у власність ОСОБА_2 землевпорядна документація (технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ) була розроблена з порушенням приписів земельного законодавства. Отже, у Кадубовецької сільської ради були відсутні законні підстави для затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,25 га ОСОБА_2 в розмірі більшому, ніж перебував у користуванні відповідача, необхідному для будівництва і обслуговування належного йому житлового будинку та господарських споруд, а також частково із земель сільськогосподарського призначення (колишнього колгоспного саду) та земель загального користування (вулиці Молодіжної).
Із встановлених судом обставин справи вбачається, що у позивача ОСОБА_1 в силу статті 41 Конституції України виникло право, як члена територіальної громади, на користування для задоволення своїх потреб об`єктом комунальної власності – вулицею Молодіжною, частина якої всупереч положенням земельного законодавства передана у власність відповідачу ОСОБА_2 .
Отже, ефективним способом захисту права позивача є усунення перешкод у користуванні вулицею шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Враховуючи, що вулиця має двосторонню забудову, тому спір стосується прав та обов`язків не лише позивача та відповідача, але і власників інших домоволодінь, які не є учасниками цього спору.
Враховуючи наведене вище, з метою захисту права позивача на користування земельною ділянкою суд дійшов висновку про визнання незаконним рішення №2/4-1 другої сесії сьомого скликання Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 27 длистопада 2015 року «Про затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки» ОСОБА_2 .
У зв`язку з тим, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого ОСОБА_2 було набуто право власності на земельну ділянку є незаконним, то відповідно незаконним є видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) № НОМЕР_1 від 24 грудня 2015 року, яке також підлягає скасуванню, а земельна ділянка підлягає поверненню в комунальну власність територіальної громади.
Оскільки огорожа з металопрофілю та бетонної основи розміщена на незаконно приватизованій земельній ділянці ОСОБА_2 , а саме на житловій АДРЕСА_2 , яка не може бути передана у приватну власність, що призвело до її звуження та невідповідності вимогам ДБН і містобудівної документації, відповідача ОСОБА_2 слід зобов`язати звільнити цю частину вулиці, демонтувавши їх.
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 березня 2023 року виправлено описку в рішенні Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року у вказаній цивільній справі.
Виключено із тексту вступної та описової частини рішення запис про відповідача інженера-землевпорядника ОСОБА_5 .
Вказана ухвала мотивована тим, що до відповідача ОСОБА_5 була заявлена лише одна позовна вимога про визнання незаконною технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані на АДРЕСА_1 , складену в 2015 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_5 .
Оскільки суд першої інстанції ухвалою від 02 грудня 2022 року закрив провадження за цією позовною вимогою, а інші позовні вимоги заявлені до інших відповідачів, то інженер-землевпорядник ОСОБА_5 фактично вибув із складу відповідачів. Однак судом у вступній та описовій частинах рішення від 02 грудня 2022 року допущена описка із зазначенням інженера-землевпорядника ОСОБА_5 в переліку відповідачів.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
В апеляційних скаргах  ОСОБА_2 , в інтересах якого діють ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , просять рішення та ухвали суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та ухвали з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Справу необхідно було розглядати лише за позовними вимогами в редакції позову від 18 серпня 2016 року, а не від 03 листопада 2022 року.
Окрім того, що позивач змінив свої позовні вимоги після дебатів та дослідження доказів всупереч вимогам статті 19 ЦПК України, його позовна заява в попередніх редакціях, поданих до суду з 2018 року, та в останній редакції, за якою суд розглянув справу, мала бути повернута йому без розгляду згідно статті 185 ЦПК України, оскільки не відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, що є підставою для скасування рішення та закриття провадження на підставі частини 1 статті 377 , частини 1 статті 257 ЦПК України.
Судом було також порушено імперативну норму пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України щодо зупинення провадження у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Суд повинен був зупинити провадження до закінчення перебування ОСОБА_5 в складі ЗСУ.
Під час розгляду справи в обгрунтування свого рішення суд посилається на висновки трьох судових комплексних експертиз у справі, які не можуть бути доказами у даній справі в силу статтей 78,102, 112, 113 ЦПК України, щдо призвело до ухвалення незаконного рішення.
Посилаючись в своєму рішенні на висновок судової земельно-технічної екпертизи № 803 від 19 травня 2017 року, проведеної експертом Юзвенко Р.В., суд не взяв до уваги те, що у неї відсутнє відповідне свідоцтво про право на здійснення такого виду експертизи та відсутні спеціальні знання щодо цього виду експертиз.
Окрім того, така експертиза була підписана інженером-геодезистом, який не є судовим експертом та не попереджався про кримінальну відповідальність.
Додатковий висновок судової експертизи не може бути доказом у даній справі, оскільки складений судовим експертом в той час, як його вивільнено від виконання його обов`язків судового експерта та він був призваний до лав ЗСУ. 
Окрім того, права позивача жодним чином не були порушені передачею у власність спірної земельної діляки відповідачу ОСОБА_2 .
Спірна земельна ділянка не межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять доказів неможливості безперешкодного заїзду позивача до власної земельної ділянки.
Позивач не є представником сільської ради, а тому не може просити суд зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку у комунальну власність Кадубовецької територіальної громади.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка незаконно сформована частково за рахунок АДРЕСА_2 .
Позивач пропустив строк на звернення до суду із вказаним позовом.
Закриття провадження в частині однієї позовної вимоги не виключає можливості ОСОБА_5 бути відповідачем за іншими позовними вимогами, оскільки предметом спору все одно залишається питання незаконності виготовлення ним технічної документації.
Окрім того, сам позивач визначає цього учасника процесу відповідачем у всіх редакціях позову та просив суд стягнути з нього судові витрати.
Оскаржуваною ухвалою суд не виправив описку в тексті рішення, а змінив суть такого рішення.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_11 , подав відзив на апеляційну скаргу.
Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.
ОСОБА_1 позовні вимоги не змінювалися, не збільшувалися, предмет, підстави, сторони не змінювалися, а збігалися з первісними вимогами, тобто відбувся лише виклад позовних вимог в іншій стилістичній формі.
Апелянти не вказують чітких обставин, які б могли вплинути на вирішення позовної вимоги до відповідача ОСОБА_5 за умови його безпосередньої участі в розгляді справи.
Ухвала суду про закриття провадження в частині позовної вимоги до ОСОБА_5 про визнання незаконною технічної документації із землеустрою не оскаржувалася жодним учасником справи та набула законної сили. Тобто відповідач ОСОБА_5 фактично вибув із учасників даної справи.
ОСОБА_2 не заявляв жодних клопотань, зауважень, скарг під час вирішення судом клопотання експерта ОСОБА_12 про надання дозволу на залучення до виконання експертизи інженера – геодезиста ОСОБА_13 та інженера – землевпорядника ОСОБА_14 . Судом надано належну оцінку таким доказам, як висновки судових експертиз та постановлено справедливе та обґрунтоване рішення на підставі всіх досліджених та оцінених доказів у їхній сукупності.
Оскільки ОСОБА_1 не може безперешкодно користуватися вулицею Молодіжною для проїзду до всього господарства через те, що ОСОБА_2 приватизував частину дороги та встановив огорожу, в силу статті 41 Конституції України у нього виникло право на пред`явлення до суду відповідного позову.
Якщо порушено право члена територіальної громади, то він має право на відновлення свого права, в тому числі шляхом пред`явлення негаторного позову до інших осіб про усунення порушення його прав.
Право позивача було порушено обома відповідачами у 2015 році з часу вирішення питання про затвердження технічної документації для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Позов пред`явлено у 2016 році, отже строк позовної давності не сплив.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2006 (т.1 а.с.24). 
Зазначений житловий будинок збудований на підставі дозволу виконкому Кадубовецької сільської ради від 18 травня 1981 та будівельного паспорта (т.1, а.с.25).
Згідно з свідоцтвом про право власності від 26 січня 2016 року позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1389 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер 7321585200:04:004:0239, цільове призначення якої визначено для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.28).
Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 затверджено рішенням №2/4-3 2 сесії 7 скликання Кадубовецької сільської ради від 27 листопада 2015 року (т.1, а.с.27).
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є власниками сусідніх садиб та присадибних ділянок на АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 (т.1, а.с.26).
На час звернення до суду з даним позовом та розгляду даної справи АДРЕСА_2 є тупиковою. 
ОСОБА_2 є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2013 року (т.1, а.с.36).
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) № НОМЕР_1 від 24 грудня 2015 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7321585200:04:004:0246 площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться на АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.31).
Зазначена земельна ділянка позаду будинку ОСОБА_2 межує з тупиковою вулицею Молодіжна, яка розділяє господарства ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 та третіх осіб, що розташовані з протилежної сторони вулиці від садиби ОСОБА_2 (т.1, а.с.59).
В липні 2015 року між власниками житлових будинків АДРЕСА_8 та ОСОБА_2 ( власником будинку АДРЕСА_1 виник земельний спір з приводу зайняття останнім частини дороги загального користування ( АДРЕСА_2 , що став предметом розгляду відповідної комісії Заставнівської РДА. За змістом листа голови Заставнівської РДА Кітаря Ю. В. від 11 серпня 2015 року внаслідок перевірки даних по будівельних паспортах жителів вулиці Молодіжної, комісія прийшла до висновку, що згідно з таблицею 7.3 ДБН 360-92** ширина смуги дорожнього полотна селищної дороги складає 3,5 м, при кількості 2-х смуг з водовідведенням загальна ширина дороги становить 8 м. Землевпоряднику Кадубовецької сільської ради ОСОБА_15 вказано встановити межові знаки дороги шириною 8 м з погодженням землекористувачів (т.1, а.с.62).
З акта встановлення меж дороги загального користування вбачається, що 13 серпня 2015 року відповідна комісія в присутності забудовників провела встановлення меж дороги загального користування на АДРЕСА_2 у відповідності до Державних будівельних норм №360-92** (ширина дороги складає 8 м) ( т.1, ас.63).
Після встановлення зазначених меж дороги на вулиці Молодіжній ОСОБА_2 в порушення межових знаків огородив частину дороги сіткою, зменшивши її ширину.
Зазначене стало підставою чергового звернення жителів АДРЕСА_2 до Кадубовецької сільської ради, як користувачів зазначеної дороги з приводу земельного спору у зв`язку із самовільним зайняттям ОСОБА_2 частини дороги.
11 травня 2015 року земельною комісією Кадубовецької сільської ради в присутності землекористувачів складено акт обстеження дороги між ОСОБА_2 та жителями вулиці Молодіжна. В ході обстеження обмірів дороги по факту самовільного зайняття дороги ОСОБА_2 складено відповідну схему ( т.1 а.с.64).
ОСОБА_2 звернувся до інженера-землевпорядника ОСОБА_5 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Під час виготовлення даної технічної документації 11 листопада 2015 року (в той же день складання земельною комісією сільської ради акту обстеження дороги та схеми самовільного зайняття дороги) виконавцем робіт ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , головою сільської ради ОСОБА_16 у присутності власників суміжних земельних ділянок складено акт приймання – передачі межових знаків на зберігання, який підписаний відповідними особами (т.1 а.с.55). Із змісту даного акту встановлено, що претензій у голови сільської ради ОСОБА_16 та власників суміжних земельних ділянок не має.
16 листопада 2015 року висновком земельної комісії Кадубовецької сільської ради №154-А встановлено, що відповідно до складеного акту ширина дороги біля садиби ОСОБА_17 становить 7,5 м і звужується до кінця вулиці біля ОСОБА_1 до 3,8 м. При цьому комісія рекомендувала ОСОБА_2 вирівняти ширину дороги до 7,5 м. вздовж до кінця вулиці біля ОСОБА_1 , а також встановити межові знаки ( т.1, а.с.65).
Встановлено, що у зв`язку із чиненням перешкод ОСОБА_2 шляхом перекриття металевою сіткою єдиного під`їзду до господарств на АДРЕСА_2 , власники цих будинків 16 листопада 2015 року звернулися до державної інспекції сільського господарства Чернівецької області з метою перевірки факту самовільного зайняття останнім земельної ділянки загального користування - АДРЕСА_2 .
Державним інспектором сільського господарства Чернівецької області Байзетіновим О. В. винесено постанову №28 від 27 листопада 2015 року про накладення адміністративного стягнення, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.
Зазначені обставини встановлені постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 липня 2016 року у справі №716/1452/15-а, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року, за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного інспектора сільського господарства Чернівецької області Байзетінова О. В. про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення №28 від 27 листопада 2015 року (т.2, а.с.19-24).
19 листопада 2015 року інженером-землевпорядником ОСОБА_5 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . В цей же день земельна ділянка зареєстрована в ДЗК із присвоєнням кадастрового номеру 7321585200:04:004:0246 ( т.1, а.с.51-60).
27 листопада 2015 року рішенням Кадубовецької сільської ради №2/4-1 2 сесії 7 скликання «Про затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки» сесія сільської ради вирішила затвердити технічну документацію та передати безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.30).
24 грудня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно № НОМЕР_1 (т.1 а.с.31).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року слід задовольнити, а апеляційні скарги  ОСОБА_2 на ухвали  Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 березня 2023 року, 11 липня 2022 року та від 03 листопада 2022 року слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Щодо оскарження рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року в частині визнання незаконним рішення Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні землею загального користування (дорогою) шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам судове рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.
Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що у позивача  ОСОБА_1  в силу статті 41 Конституції України виникло право, як члена територіальної громади, на користування для задоволення своїх потреб об`єктом комунальної власності – житловою вулицею Молодіжна в селі Кадубівці, частина якої всупереч вимогам земельного законодавства передана у власність відповідачу  ОСОБА_2  та оскільки огорожа з металопрофілю та бетонної основи розміщена на незаконно приватизованій земельній ділянці ОСОБА_2 , а саме на АДРЕСА_2 , яка не може бути передана у приватну власність, що призвело до її звуження та невідповідності вимогам ДБН і містобудівної документації, відповідача ОСОБА_2 слід зобов`язати звільнити цю частину вулиці, демонтувавши їх.
Суд в обґрунтування такого висновку посилався на висновок №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року, зроблений судовим експертом Олійником В. Л., згідно з яким земельна ділянка за кадастровим номером 7321585200:04:004:0246, яка належить ОСОБА_2 частково сформована за рахунок земель загального користування (кінцевого сегменту АДРЕСА_2 , згідно з генеральним планои села Кадубівці 1986 року ), а саме 0,0078 га, що суперечить вимогам частини 4 статті 84 ЗК України та частина земельної ділянки площею 0,1281 га ( 0, 1359 га – 0.0078 га), сформована за рахунок земельної ділянки колишнього колгоспного саду (тобто земель сільськогосподарського призначення, яка належала до земель запасу Кадубовецької сільської ради).
При цьому судом було відхилено висновок цього ж експерта за результатами проведення додаткової комплексної експертизи №1269/19-22 від 30 квітня 2022 суд про те, що спірна земельна ділянка ОСОБА_2 ймовірно частково сформована за рахунок земель загального користування (кінцевого сегменту АДРЕСА_2 та ймовірно сформована за рахунок земельної ділянки колишнього колгоспного саду. 
Суд послався на те, що зазначений висновок суперечить своїй дослідницькій частині та дослідницькій частині висновку повторної комплексної експертизи №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року, в якій з достовірністю встановлено даний факт. При цьому експертом не було викладено причин зміни попереднього висновку та не обґрунтовано з яких мотивів він дійшов до таких суперечностей.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги  висновок повторної комплексної експертизи №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 569/4688/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2019 року ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області було призначено у вказаній справі додаткову повторну комплексну земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою.
Підставою для призначення вказаної експертизи, суд вказав те, що як вбачається з дослідженого висновку експерта №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року, пояснень експерта в судовому засіданні, досліджених в судовому засіданні доданих додаткових доказів, судом встановлено, що експертом при проведенні експертизи не враховано відомостей, що містяться в Генеральному плані с.Кадубівці Заставнівського району та у рішенні 25 позачергової сесії 7 скликання №25/7-4 від 15 грудня 2017 року Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області "Про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі". Зокрема, згідно з вказаним рішенням ОСОБА_18 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно у власність земельні ділянки 0,0422 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7321585200:04:004:0267, яка знаходиться на АДРЕСА_9 ; 0,4602 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321585200:04:004:0322, яка знаходиться на АДРЕСА_9 .
Отже, для надання повних відповідей на питання, поставлене судом перед експертом при призначенні додаткової комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою (ухвала Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2019 року) необхідно дослідити додаткові матеріали, що потребує проведення додаткової повторної експертизи. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_11 та призначити додаткову комплексну земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, проведення якої доручено тому ж самому експерту Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Олійнику В. Л., що буде цілком відповідати принципу змагальності. 
Отже, враховуючи наведене вище, у суду виникли сумніви щодо повноти та ясності висновку експерта за результатами проведення повторної експертизи №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року.
Як вбачається з висновку за результатами проведення додаткової комплексної експертизи №1269/19-22 від 30 квітня 2022 року експертом було зазначено те, що спірна земельна ділянка ОСОБА_2 ймовірно частково сформована за рахунок земель загального користування (кінцевого сегменту АДРЕСА_2 та ймовірно сформована за рахунок земельної ділянки колишнього колгоспного саду.
Оскільки судовий експерт ОСОБА_19 після надання йому додаткових документів для проведення додаткової експертизи, а саме оригіналу Генерального плану села Кадубівці та інших землевпорядних документів, дійшов до іншого висновку, ніж у повторній експертизі щодо ймовірного формування спірної земельної ділянки за рахунок вулиці Молодіжної, це свідчить про неможливість використання судом першої інстанції даних повторної експертизи в цій частині. 
Однак і висновок додаткової експертизи №1269/19-22 від 30 квітня 2022 також не може братися до уваги судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки у ньому не зроблено чіткого висновку щодо поставлених до такої експертизи питань.
Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях.
Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14, постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 201/7930/14-ц.
Окрім того, як і в додатковій комплексній експертизі №1269/19-22 від 30 квітня 2022 року, так і в повторній експертизі №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року експертом Олійником В. Л. було надану критичну оцінку генеральному плану села Кадубівці 1986 року та вказано, що такий генеральний план повинен був враховувати проекти забудов земельних ділянок як схеми планування окремих територій, які були складені ще до діючого Генерального плану 1986 року, тобто ширина тупикової вулиці ( в тому числі і в кінцевому сегменті) повинна була бути не менше 7,5м.
Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Згідно зі статтею 17 цього Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.
Відповідно до статей 25, 26 цього Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Отже, відповідно до наведених положень Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 29 квітня 2020 року у справі 29 квітня 2020 року.
Враховуючи те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації, експерт не мав права критикувати такий план та при проведенні експертизи не брати до уваги відомості, які містяться у такому плані.
Однак, як вбачається з вищевказаних експертиз, експертом Олійником В. Л. у двох його експертизах так і не було встановлено параметри вулиці Молодіжної згідно з генеральним планом села Кадубівці та не встановлено, де саме повинна закінчуватися вказана вулиця біля садиб як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , що має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки саме від такої обставини залежить встановлення факту порушення прав позивача в частині обмеження його прав на користування вулицею загального призначення.
Не містила такої інформації і первинна судова земельно- технічна експертиза № 803 від 19 травня 2017 року.
Окрім того, як вбачається з висновку комісії Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 154А від 16 листопада 2015 року ширина дороги вулиці Молодіжної села Кадубівці згідно з генеральним планом повинна становити 6 м. 
Згідно з пояснювальною запискою до генеральному плану села Кадубівці 1986 року визначено три категорії вулиць: головна вулиця прийнята шириною 7 м, другорядна -6м, внутрішньо квартальний проїзд – 6м.
Відомостей про те, до якої категорії з вищевказаних вулиць відноситься вулиця Молодіжна села Кадубівці, матеріали справи не містять.
Як вбачається з ситуаційного плану вулиці Молодіжної села Кадубівці, долученого до повторної експертизи №1054/1055/18-22 від 28 березня 2019 року, ширина вулиці між садибами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 7,65 м, що навіть за умови, якщо вказана вулиця відноситься до другорядної або внутрішньо квартального проїзду, свідчить про те, що ширина такої вулиця не є меншою від ширини встановленої генеральним планом села Кадубівці 1986 року.
Вказані обставини учасниками справи не оспорювалися.
Окрім того, із генерального плану неможливо встановити, де саме біля садиб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закінчується вулиця Молодіжна села Кадубівці.
Не встановлено такої обставини і експертизами, які були проведені у вказаній справі.
За таких обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем його охоронюваних прав та інтересів.
Згідно з частиною першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що позивачем не доведено порушення відповідачем його права на користування вулицею Молодіжною в селі Кадубівці, у задоволенні позову в частині визнання незаконним рішення Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні землею загального користування (дорогою) шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан слід відмовити з наведених вище підстав.
Щодо оскарження рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку у комунальну власність територіальної громади села Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області
Колегія суддів погоджується із аргументом апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не є представником Кабудовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, він не може пред`являти суду вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку у комунальну власність Кадубовецької територіальної громади.
За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією  Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно з пунктами а-в) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить:  розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;  надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (частина перша статті 20 ЗК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно з пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Межа району, села, селища , міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті. Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки (стаття 173 ЗК України).
Статтею 174 ЗК України визначено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад. Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена, приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням відповідних сільських, селищних рад.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.
Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до частини першої статті 211 ЗК України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність, або надання у користування (оренду), або за відсутності вчиненого правочину, щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.
Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Відповідно до положень частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.
Результат аналізу наведених вище норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду із позовом про повернення земельної ділянки має власник такої земельної ділянки, якою у даному випадку є територіальна громада села Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області та від імені та в інтересах якої діє Кадубовецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області.
Доказів того, що Кадубовецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області уповноважила позивача Торського Ю. І. на подачу в їхніх інтересах позову про повернення земельної ділянки у комунальну власність, матеріали справи не містять.
За таких обставин, у позові ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити з наведених вище підстав.
Щодо аргументу апеляційної скарги про те, що справу необхідно було розглядати лише за позовними вимогами в редакції позову від 18 серпня 2016 року, а не від 03 листопада 2022 року, оскільки позивачем при подачі позову в останній редакції було порушено норми статті 49 ЦПК України.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частинами другою, четвертою-шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із частинами першою, другою статті 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше, ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову.
Згідно із частиною першою статті 173 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, після чого з`ясовується чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 130 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, попереднє судове засідання проводиться з метою з`ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення спору. Попереднє судове засідання не є обов`язковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження по справі.
Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Виходячи з загальних положень ЦПК України, підстави позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.
Таке ж визначення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року в справі № 916/1764/17.
Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 17 травня 2016 року. Позивачем було заявлено наступні позовні вимоги:
-скасувати та визнати незаконними технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 та рішення №2/4-1 2 сесії 7 скликання Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 27 листопада 2015 року, яким її (техдокументацію) затверджено і предано безоплатно дану земельну ділянку у власність згаданій особі;

-визнати недійсним та скасувати правопосвідчуючий документ на землю - свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка) № НОМЕР_1 та поврнути дану земельну ділянку у власність (комунальну) територіальної громади села Кадубівці;

-скасувати кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, присвоєний земельній ділянці, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та реєстрацію державного кадастрового реєстравтора із внесенням відповідних відомостей відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецьклої області в базу даних Дежавного земельного кадастру.

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно – земельну ділянку (кадастровий номер 7321585200:04:004:0246) та внести відповідні відомості Центру надання адміністративних послуг Заставнівської районної державної адміністрації до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Провадження у справі було відкрито 31 травня 2016 року, тобто до набрання чинності нової редакції ЦПК України. Однак, після 15 грудня 2017 року розгляд справ, провадження яких було вже відкрито, має здійснюватися за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцією Кодексу.
Ухвалою суду від 31 травня 2016 року було призначено попереднє судове засідання на 16 червня 2016 року.
В подальшому судові засідання у вказаній справі відкладалась на 19 липня 2016 року та 03 серпня 2016 року.
03 серпня 2016 року ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області було призначено справу до судового розгляду на 18 серпня 2016 року.
18 серпня 2016 року ОСОБА_1 було подано позовну заяву, в якій позивач уточнив свої вимоги та просив:
-визнати незаконною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 ;

-визнати незаконним рішення №2/4-1 2 сесії 7 скликання Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 27 листопада 2015 року «Про затвердження технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки»;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельна ділянка), № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , видане 24 грудня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Заставінвської районної державної адміністрації внести відповідні зміни до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно;

-повернути земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , у комунальну власність територіальної громади села Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області;

-зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні землями загального користування (вулиця, дорога) шляхом приведення земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 7321585200:04:004:0246, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 у попередній стан (демонтувати огорожу)
Оскільки вказана позовна заява була подана позивачем у строки встановлені статтею 31 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, до початку розгляду судом першої інстанції справи по суті, саме ці позовні вимоги повинні були бути предметом розгляду у вказаному суді.
02 грудня 2022 року суд закрив провадження щодо першої позовної вимоги – про визнання незаконною технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 ;
25 листопада 2022 року позивач відмовився від позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Однак суд в порушення вимог закону, вийшов за межі позовних вимог заявлених позивачем у заяві від 18 серпня 2016 року та розглянув і задовольнив позовну вимогу про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно в редакції позовної заяви від 02 листопада 2022 року, чим порушив норми процесуального права, оскільки вказана позовна заява була подана в порушення вимог статті 49 ЦПК України та у зв`язку з цим повинна була бути повернута позивачу на підставі статті 185 ЦПК України. 
Однак, суд апеляційної інстанції не може скасувати рішення суду першої інстанції з вказаних підстав.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право прийняти рішення передбачене статтею 374 ЦПК України.
Щодо оскарження ухвал Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року та від 08 березня 2023 року
Апеляційний суд вважає безпідставним аргумент апеляційної скарги про наявність підстав для скасування ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання представників відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням ОСОБА_5 в складі ЗСУ.
У вказаній апеляційній скарзі не зазначено жодних прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 , які б порушувалися вказаною вище ухвалою суду першої інстанції.
Апелянт також не обґрунтував, яким чином скасування такої ухвали та зупинення провадження у справі в суді першої інстанції вплине на його права за умови, що остаточне рішення по суті спору вже перебуває на перегляді в апеляційному суді.
Окрім того, оскаржуючи ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2022 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі у зв`язку із його перебуванням в лавах ЗСУ, апелянтом не було враховане наступне.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суду першої інстанції може бути переглянуте в апеляційному порядку лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, якщо такі особи не оскаржують судове рішення шляхом подання апеляційної скарги. При відсутності солідарного обов`язку між відповідачами у справі, кожний із відповідачів має право оскаржити рішення суду в частині, що стосується його прав та обов`язків. Відповідно, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями перегляду судового рішення у частині вимог, які заявлені до особи, яка не оскаржує таке рішення.
З огляду на вказане суд апеляційної інстанції не переглядає вказане судове від 03 листопада 2022 року щодо відмови ОСОБА_5 у задоволенні заяви про відмову у зупиненні провадження у справі, оскільки останній таке рішення не оскаржував.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 2 грудня 2020 року у справі №754/16146/17.
Необгрунтовано зазначено представниками відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі і щодо порушення прав їхнього довірителя оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 08 березня 2023 року щодо виправлення описки та виключення ОСОБА_5 зі складу відповідачів.
Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.
Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: помилкове розташування розділових знаків, вживання відмінків слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/97/18.
Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що оскільки предметом спору все одно залишається питання незаконності виготовлення технічної документації інженером- землевпорядником ОСОБА_5 , останній не міг бути виключений зі складу відповідачів у даній справі.
Як було встановлено колегією суддів, судом першої інстанції ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року провадження в частині позовної вимоги про визнання незаконною технічної документації із землеустрою, яка була пред`явлена до ОСОБА_5 , було закрито.
Інші позовні вимоги до ОСОБА_5 не заявлялись.
За таких обставин підстав вважати ОСОБА_5 належним відповідачем у даній справі судом не вбачається.

Також необґрунтованим є і аргумент апеляційної скарги про те, що виключивши  ОСОБА_5 у своєму рішенні зі складу відповідачів, суд першої інстанції змінив зміст судового рішення.

Колегія суддів вважає, що зважаючи на те, що судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення не були конкретно вказано, до яких відповідачів судом задоволено позов ОСОБА_1 , виправлення описки судом шляхом виключення із тексту вступної та описової частини рішення запису про відповідача інженера-землевпорядника ОСОБА_5 не змінює зміст та висновок резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне ухвали суду першої інстанції від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року та від 08 березня 2023 року залишити без змін.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .
Ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року та від 08 березня 2023 року залишити без змін.
Щодо судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову.
З квитанції від 30 грудня 2022 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3942 гривень, хоча в частині оскарження рішення суду першої інстанції мав сплатити судовий збір у розмірі 3940 гривень 11 копійок.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 3940 гривень 11 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367,368,374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги  ОСОБА_2 на ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року, 08 березня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, 03 листопада 2022 року, 08 березня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року задовольнити.
Рішення  Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2022 року скасувати.
В позові  ОСОБА_1  до Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), зобов`язання усунути перешкоди в користуванні землею загального користування (дорогою) шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан та зобов`язання повернути земельну ділянку у комунальну власність територіальної громади села Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області відмовити.

Стягнути з   ОСОБА_1   на користь  ОСОБА_2  3940 (три тисячі дев`ятсот сорок) гривень 11 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 21 квітня 2023 року.
Головуючий                                                 Олександр ОДИНАК

Судді:                                                          Мирослава КУЛЯНДА

                                                               Ігор ЛИСАК