Справа № 344/16496/17 
Провадження № 22-ц/4808/722/23 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.
               з участю секретаря                Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івана Кузика на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року в справі за поданням заступника начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове проникнення до житла боржника,
в с т а н о в и в:
05 травня 2023 року заступник начальника відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житлового будинку з господарськими спорудами за адресою по АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 .
Подання обґрунтовано тим, що 03 квітня 2023 року державним виконавцем сформовано запит до сектору контролю за обігом зброї Івано-Франківського ГУ НП в Івано-Франківській області для отримання інформації чи отримував ОСОБА_1 дозвіл на придбання вогнепальної зброї чи спецзасобів, право носіння, зберігання вогнепальної зброї чи спецзасобів. Згідно відповіді з сектору контролю за обігом зброї від 11 квітня 2023 року боржник являться власником мисливської гладкоствольної зброї марки Remington870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_1 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт- 12р калібр 9 мм. № НОМЕР_2 . 
24 квітня 2023 року державним виконавцем сформовано вимогу ОСОБА_1 надати для опису та арешту мисливську гладкоствольну зброю марки Remington 870 Express Combo калібр 12, № НОМЕР_3 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт- 12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_2 та сейф в якому у відповідності до законодавства повинна зберігатися зброя. 
Станом на 04 травня 2023 року відповідь на дану вимогу боржником не надано. 
Згідно відповіді наданої державному виконавцю з сектору контролю за обігом зброї від 04.05.2023 рок,у мисливська гладкоствольна зброя марки Remington870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_4 , пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт- 12Р калібр 9 мм. МоВІ НОМЕР_5 повинен зберігатися за адресою АДРЕСА_1 , отже можна зробити висновок, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформації наданої стягувачем та перевіреної державними виконавцями боржник систематично проживає у житловому будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . При численних виходах за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника встановлено, що ворота на територію житлового будинку зачинені, а на дзвінок ніхто не відчиняє. Житловий будинок з господарськими спорудами належить ОСОБА_2 , який являється батьком боржника.
03.02.2023 року при виході за адресою АДРЕСА_2 -Франківську державним виконавцем встановлено, що батько боржника ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Враховуючи викладене, заступник начальника відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І. просив суд на підставі ст. 439 ЦПК України постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року у задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика І. про примусове проникнення до житла боржника відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник начальника відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким подання задовольнити та надати дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , а саме: в будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування скарги, зазначив, що судом не взято до уваги той факт, що даний будинок в минулому належав боржникові ОСОБА_1 , який в подальшому перейшов у власність його батька ОСОБА_3 , а тому на думку представника апелянта є ймовірність що в даному будинку наявне майно божника ОСОБА_1 .
Апелянт вказав також що судом не взято до уваги той факт, що при перевірці майнового стану боржника за адресою реєстрації, а саме по АДРЕСА_2 не виявлено речей боржника, які б свідчили про його проживання за вказаною адресою.
Згідно відповіді з сектору контролю за обігом зброї від 11 квітня 2023 року боржник ОСОБА_1 являється власником мисливської гладкоствольної зброї марки Remington870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_4 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт- 12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_2 . Вказана зброя, згідно відповіді з сектору контролю за обігом зброї від 04 травня 2023 року повинна зберігатися за адресою АДРЕСА_1 , а отже на думку представника апелянта, можна зробити висновок, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, вищезазначена зброя не виявлена при описі майна 03 лютого 2023 року за адресою АДРЕСА_2 .
24 квітня 2023 року державним виконавцем сформовано вимогу боржнику надати для опису та арешту мисливську гладкоствольну зброю марки Remington 870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_4 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт - 12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_6 та сейф в якому відповідності до законодавства повинна зберігатися зброя. 
Станом на 04 травня 2023 року відповідь на дану вимогу боржником не надано.
Оскільки іншої законної підстави потрапити до житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 немає, відтак є необхідність у примусовому проникненні до житла для перевірки майнового стану боржника.
У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта відділу держаної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І.І. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представники боржника ОСОБА_1 - адвокат Красніков Т.В. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.
Представник стягувача ТзоВ «Фінансова компанія «Леверідж» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлена ухвала суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Відмовляючи у задоволенні подання виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавцем не доведено суду, що боржник перешкоджає доступу виконавцю до житла, іншого приміщення, чим перешкоджає виконавчим діям.
У матеріалах подання відсутні докази вручення вимоги виконавця боржнику, що свідчить про неналежне повідомлення з цього приводу боржника ОСОБА_1 . Згідно долучених до матеріалів подання актів державного виконавця не вбачається, що боржником ОСОБА_1 були здійсненні будь-які перешкоди в проникненні y вищезазначений будинок за адресою: АДРЕСА_1 , акти також не містять прізвищ понятих, в присутності яких вони складались.
Крім того, виконавцем не надано доказів того, що стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 шляхом проникнення в його житло являється єдиним можливим засобом виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на виконанні в Івано-Франківського міського ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)  знаходиться виконавче провадження № 63253049 по виконавчому листу № 344/16496/17 від 16 березня 2020 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж» заборгованість в розмірі 4943403,69 грн.
Відповідно до актів державного виконавця від 03 лютого 2023 року, 06 лютого 2023 року та 16 лютого 2023 року виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання: АДРЕСА_1 , однак ворота домоволодіння були зачинені, при візуальному огляді встановлено, що у будинку перебувають люди, однак на сигнал у вуличний дзвінок вони не відреагували.
24 квітня 2023 року державним виконавцем сформовано вимогу, яка надіслана боржнику ОСОБА_1 про надання для опису та арешту мисливську гладкоствольну зброю марки Remington 870 Express Combo калібр 12, № НОМЕР_3 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт- 12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_2 , яка згідно відповіді з сектору контролю за обігом зброї від 04.05.2023 року повинна зберігатися за адресою АДРЕСА_1 .
Оскільки боржник на вимогу державного виконавця відповіді не надав, то державний виконавець 05 травня 2023 року звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Згідно з ч.1, п.1 ч. 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
За змістом ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до положень ч.1 с. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Встановлено, згідно копії інформаційної довідки 21.02.2023 року житловий будинок з господарськими спорудами, за адресою, АДРЕСА_1 та земельна ділянка 2610100000:01:011:0147, площею 0,2426 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать батькові боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , право власності на які, зареєстровано 09 березня 2017 року.
Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Також положеннями частин 1,2 статті 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
Аналіз положень Закону України Про виконавче провадження та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Наведені положення також свідчить про те, що законодавець передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц. 
Таким чином проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканість житла має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання рішення суду та бути виправданим.
Зібраними доказами в справі встановлено, що державний виконавець отримавши відповідь з сектору контролю за обігом зброї від 11.04.2023 року про те, що боржник ОСОБА_1 являється власником мисливської гладкоствольної зброї марки Remington870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_4 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт-12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_2 , надіслав 24.04.2023 року боржнику вимогу про надання для опису вищезазначеної зброї та сейфу в якому у відповідності до законодавства повинна зберігатися зброя. 
Разом з тим, матеріали подання не містять доказів щодо отримання боржником такої вимоги станом на час звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника.
У засіданні апеляційного суду встановлено та не заперечується державним виконавцем Кузиком І.І., що ОСОБА_1 у відповідь на вимогу державного виконавця, яку отримав 09 травня 2023 року повідомив про те, що перелічена гладкоствольна зброя та сейф у якому вона зберігається знаходиться за адресою його проживання по АДРЕСА_2 . Згідно постанови державного виконавця від 19.05.2023 року за адресою АДРЕСА_2 описано та накладено арешт на мисливську гладкоствольну зброю марки Remington 870 ExpressCombo калібр 12, № НОМЕР_4 , пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль марки Форт - 12Р калібр 9 мм. № НОМЕР_6 ; сейф.
З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку про те, що боржник ОСОБА_1 не виконав вимогу державного виконавця щодо надання для опису та арешту зареєстрованої за ним зброї.
Будь-яких інших доказів того, що у житловому будинку, належному ОСОБА_3 знаходиться майно боржника ОСОБА_1 , чи майно та кошти належні йому від інших осіб, подання не містить, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди державного виконавця з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги державного виконавця без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 383, 389, 390 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика Івана залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин